Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hajde, još malo! Stiže!
Guraj! Još malo, dušo.
Guraj, dušo. Još malo.
Guraj!
Ne!
FOGARO
- Tražiš gradonačelnikovu kuću? - Molim?
- Tražiš gradonačelnikovu kuću? - Da.
Tamo je.
Ja sam Farikoko.
Hvala.
- Pedro? - Zdravo.
- Ja sam Fernanda, tvoja sestričina. - Fernanda! -Zdravo!
- Kako si? - Dobro.
- Dugo se nismo videli. - Da.
Poslednji put kad sam te videla, bio si mali.
Imao si osam godina. -Tako nešto. Išli smo vozom uz Korkovado.
Tako je!
Bio si tako sladak dečak.
Izgledaš sjajno!
A ti si se pridružio KKK. Ko bi rekao.
Ovo je samo Farikokov kostim.
Lokalna tradicija. Nema nikakve veze s KKK.
Razumem.
- Jesu li svi unutra? - Jesu. Uđi.
Živeli!
- Fernanda? -Tetka Arleta. - Ne mogu da verujem!
- Jeste li dobro? - Pogledaj se!
- Izgledaš predivno, tetka. - Hvala, i ti.
- I dalje si hipi? - Da. -Dragi Bože...
Popravićemo ti tu kosu.
Dođi. -Sećaš se kad si me odvela kod frizerke u Rio?
Naravno. Tvoja majka me je skoro ubila jer sam ti izravnala kosu.
- A ti si me to molila. - Tada sam imala 12 godina.
Ali bila si tako slatka. Ta "Šanel" frizura je bila tako moderna.
- Svidela ti se. - Da.
Zašto nisi javila da dolaziš? Poslali bismo vozača.
Zapravo, bila sam u Boliviji i u zadnji čas sam odlučila da dođem ovde.
- Je li ujak Antonio ovde? - Stići će svaki čas.
Uvek je zauzet politikom. Evo ga!
Antonio. Pogledaj ko je ovde!
Ujače Antonio!
Moja draga sestričina!
Dobro nam došla. -Imaš snažan stisak ruke. -Šta se inače kaže?
- Ujače, kako si? - Hajde, šta se kaže?
Blagoslov, ujače.
Bog te blagoslovio, dušo.
Ovo je Fernanda!
Moja sestričina i kumče.
Kći moje sestre Sesilije koja je umrla.
Paula! Ovo je Fernanda, tvoja sestričina razmetnica.
Paula! -Fernanda! Dugo se nismo videle. -Jesi li dobro?
Vidi ti to. Očigledno imate novosti.
- I te kako. Dečak je. - Hvala Bogu.
Zašto? -Muškarac u muškom svetu. Zar ne, ujače?
Želiš li nešto da popiješ?
- Zapravo, rado bih se istuširala. - Zar nisi gladna? -Uvek.
Onda ostani ovde s nama. Ima mnogo ukusne hrane.
- Ne bih baš. - Ne? U pravu si.
Da mogu, i ja bih u pidžami gledala sapunicu.
Hajde, pođi u kuhinju sa mnom.
- Misi! - Da, gospođo?
- Je li ostalo kotleta od ručka? - Ne, ništa nije ostalo.
Ne brini, poješću bilo šta.
Napravi joj kajganu.
Žoana!
Jaja iz slobodnog uzgoja. Sveže s farme. -Sjajno.
Zdravo. Kako si? Drago mi je. Ja sam Fernanda.
Ne boj se. Veoma su ljubazne.
Naša usvojena deca. Ovo je Žoana, a ovo je Misi.
Misi je stigla kad sam se ja udala. Zar ne, Misi?
Poklon od svekrve. Bila joj je kumče.
- Poklon od svekrve? - Ma ne...
To se tako kaže. Da nema nas, bila bi na psihijatriji.
To je tako.
Žoana, uzmi posteljinu za devojačku sobu.
Onu s cvećem, za devojačku sobu. Razumeš li me?
Dušo, moram da se vratim unutra. -Naravno.
Misi, ti se pobrini za sve. Vidimo se.
Sesilija!
Da. Jeste li poznavali moju majku?
Jesam.
Ali ona nije bila tvoja majka.
- Ona nije bila tvoja majka. - Ne, naravno da nije.
Ali ti izgledaš kao ona.
Ako ti bude hladno, u ormanu je ćebe.
Kupatilo je na kraju hodnika.
- Zar ovde nema prozora? - Nema.
Ovo je soba za devojke. Tipično za stare kuće ovde.
Da bi devojke bile sakrivene od muškaraca.
Ili da one ne bi pobegle s muškarcima.
Moja majka je spavala ovde?
Ali kao što znaš, to je nije sprečilo da pobegne.
- Ali sigurno ne s muškarcem. - Istina.
- Kuda vode ova vrata? - U moju sobu.
Roditelji uvek drže jedno oko na ćerkama. -Dušo moja...
Nemamo dovoljno očiju da vidimo zlo u ljudima.
To piše u Bibliji. -Amin. -Laku noć. Sutra ćeš razgovarati sa svojim ujakom.
- Sada je malo... - Zauzet politikom. -Da.
- Laku noć, tetka. Hvala ti. - Laku noć, dušo.
- Hvala. - Kafa?
Dugo nismo razgovarali. Od majčine smrti.
Trebalo je da prisustvujem sahrani.
- Ali bio je izborni dan. - Nije sahranjena.
Donela sam pepeo. Ovde ću ga prosuti.
- Dobro... - Baš čudno.
Sesilija je oduvek mrzela ovo mesto.
Ovo mesto je mrzelo nju.
Nije tako jednostavno, Fernanda.
Pričala je o nekoj farmi koju je volela.
I o nekom potoku u selu domorodaca. -Pola živi na farmi.
I trudna je. Nećeš valjda tamo prosuti pepeo?
To je samo pepeo. Ne donosi lošu sreću.
Ima li puno pepela?
- Kako to misliš? - Pa...
Nisam to nikada video. Ovde mrtve sahranjujemo.
Bratanče, zamisli paket od 400 grama kokaina.
Samo što nije bele već sive boje.
Zaboga, pa znate da je Gojas međunarodni koridor trgovine! -Nije.
Ne u mojoj administraciji!
Kod mene je za drogu nulta tolerancija.
Pedro, jesi li na fakultetu? -Radim na svojoj kampanji za gradsko veće.
- Još jedan političar u porodici! - Da. -Za koju stranku?
PBP.
Isto kao i tata.
Tako treba! Porodica koja se bori za istu ideologiju je ujedinjena porodica!
Fernanda, draga... Idemo li da se provozamo?
Zašto si zaista došla ovde?
Došla sam da prospem majčin pepeo.
Samo to?
Želim da vidim imovinu imanja.
- Sada to ima smisla. - Šta?
- Pojavila si se iz vedra neba. - Ne, nije tako.
Došla sam jer sam htela da dođem.
Zar mi ne veruješ?
Naravno da ti verujem.
Zašto? Zar ne bi trebalo?
Život ovde nije lak.
Ova farma me je izmorila. Bolesti stoke i sve ostalo...
Već smo izgubili oko 90 životinja.
Nadam se da to nisu bile moje.
Tvrd si ti orah, devojko!
Ali ozbiljno, želim da vidim inventar i mamin deo nasledstva.
Zapravo, ti ni nisi njena kći.
Tehnički govoreći. Tvoj deda te nikada nije prihvatio.
Morao sam i da intervenišem za tebe.
Molim te, ujače. Nemoj to da mi govoriš.
Moj život je počeo ovde.
Moji biološki roditelji, koje nikad nisam upoznala, dolaze odavde.
Majka koja me je odgajila, tvoja sestra, takođe je odavde.
Lezbijka koja me je odgajila i koja je zato morala da ode odavde.
- Govoriš kao da smo varvari. - Tvoj otac je to sigurno bio.
- Uvek govoriš takva sranja? - To je bolest, ujače.
Hantingtonova bolest, jesi li ikada čuo za nju?
Kažeš šta ti je na umu i šta misliš dok govoriš.
Od tebe mi se vrti u glavi.
Ćutaću.
Reci. -Imamo problem na putu prema selu domorodaca. Hitno je.
PODRUČJE AUTOHTONIH NARODA ULAZ SAMO ZA OVLAŠĆENE OSOBE
Čekaj me ovde. Nemoj izlaziti iz automobila.
Onda?
Gradonačelnik je rekao da vas odvezem u grad.
Šta se to dogodilo?
Jesu li to bili Šavante Indijanci?
- Njih više nema u Gojasu. - Sve ste ih proterali, zar ne?
Mi? Tvoja porodica, Menezesi.
Mi smo mogli samo da prigovaramo.
Niste odavde. Drugačije govorite.
Tačno, ne govorim tvoj jezik.
- Je li grad daleko? - Oko pet kilometara.
- Zaustavi automobil. -Zašto? - Zaustavi, želim da hodam.
- Dobio sam naređenje. - Meni ne može da naređuje.
Ali meni može.
Paula?
- Fernanda! -Kako si? - Dobro sam, hvala.
Zdravo. Došla si da se moliš?
Zapravo, ne.
Volim da gledam kako se drugi ljudi mole.
Žoana, nećemo donirati dečje pelene.
- Ja ću. Ova torba? - Da.
Sedimo.
- 'Prosti, 'prosti, 'prosti. - Smiri se, sve je u redu.
Izvinjava se. Ne može da izgovori celu reč.
Ali Žoana je vrlo pametna. I talentovana. Iznenadila bi se.
Ona je izvezla svu opremu za bebu.
Zar ne, Žoana?
Paula...
Ti ljudi koju su poput Žoane...
- Glupani? - Da. Ima ih puno u Gojasu.
Nije stvar u Gojasu. Psihijatrija je jako stara.
Porodice iz okolnih mesta decu s potrebama slali bi ovde.
Dati su na usvajanje i naši građani su ih usvojili.
- Razumeš li? - Dobri neki ljudi.
Da, ljudi su ovde... Izvini.
Pokupi me ispred crkve. Izlazim za minut.
- Idem kod mame, hoćeš li prevoz? - Ne, ostaću još malo.
Želiš li da Žoana ostane s tobom? Ona je hodajući GPS.
Ne, Paula. Dobro sam. Idem u šetnju i vratiću se kući do večere.
Onda uživaj u šetnji. Vidimo se kasnije.
Idemo, Žoana.
- Mogu li da vam pomognem? - Da li vam je neko tražio pomoć?
Ne treba mi pomoć. Mogu da se snađem sama.
Ja ću vas odvesti.
Sve je spremno, sestro.
Tereza, idi u banku i vrati se odmah nazad.
Tadeu će te pokupiti za sat vremena. Ne lutaj okolo. -U redu.
Hvala na pomoći, sestro.
Sestro, možemo li da porazgovaramo?
Dugi niz godina bebe su napuštane
i zatim odvođene u lokalne kuće i farme.
Ako ih niko nije hteo, zadržale bi ih časne.
Jesu li to bila normalna deca?
Mnogi od njih su bili siromašni,
ali većina su bili glupani.
- Zašto ih ovde toliko ima? - Neki kažu da je to zbog rudnika.
Zbog previše žive.
Ne znam. Puno je brakova među rođacima. Jednom su dečaka s invaliditetom
- usvojili vlastiti roditelji. - Kako to?
Kad se rodio, porodica ga se stidela.
Ostavili su ga, ali su se vratili po njega i usvojili su ga.
Bizarno.
Ti ljudi su praktično robovi.
Kažu da je to bolji život za njih.
Ali kad ostare, odvedu ih u psihijatriju.
Jesi li ti odavde?
Ne znam. Ostavili su me ovde i ostala sam.
Niko me nije hteo.
Barem si udata za Hrista, zar ne?
Ako ćeš već da budeš rob, neka to bude Svetom duhu.
Još nisam izrekla zavete.
Ko zna, možda smo zajedno ostavljene u kutiji za napuštene bebe. -Ti? Baš.
Hoćeš li mi pomoći da nađem roditelje?
Tu si! -Zdravo. -Fernanda, ovo je Olegarija, Alvarova kći.
Onda smo u rodu. Upoznala sam tvog oca kada je došao u Rio da nas poseti.
Kako je on? -Odlično. Živi na farmi, a ja sam ovde na fakultetu.
- Šta studiraš? - Nutricionizam.
Možeš li to da mi dodaš?
Jesi li dobro? -Ne osećam se baš najbolje. Izvinite me.
- Naravno. - Izvinite.
Oni se zabavjaju? Zar ona nije Alvarova kći?
- Prvi su rođaci! - Reci mi nešto novo.
Ja sam jedina osoba u porodici koja se nije udala za rođaka.
Ali to između rodbine...
Ne preporučuje se, zar ne?
Ne znaš ti ništa. Ovde, kad se dete rodi,
baca se u vazduh. Ako leti, onda je šišmiš. Ako padne, onda je glupan.
- Za ime Boga. - Vrlo smešno, Paula...
Tvoja majka je bila pametna.
Suočila se sa svima i otišla iz ove usrane rupe. -Nije imala izbora.
- Srećnica si. - Ti ovde nisi srećna, dušo?
Pusti me na miru. -Bože. Šta je sada bilo, Paula?
Vi ste išli na Karibe na medeni mesec, a ja u Kaldas Novas.
- Žao mi je, Paula. -Zato si ljuta? - I dobićete Žoanu.
- Šta Žoana misli o tome? - Daj...
Žoana voli Pedra. -Pedro, Pedro, Pedro... -Zar ne, Žoana?
Gojas je posebno mesto.
Rođaci se venčaju i usvajaju dete.
- Tako to ide? - Da.
U Gojasu smo više-manje svi porodica.
Uključujući i domoroce iz sela?
- Usput, kako si to rešio? - Sve je u redu.
Doneo sam ti i "pekis". Voliš ih?
- Nisam ih nikada jela. - To je voće.
Ukusno je i hranjivo.
Možda su ti ga zato dali.
Čudno, izgleda kao mango.
Ne. Jedeš samo spoljni deo.
Iznutra je pun šiljaka.
- Razumem. - Sigurno?
Ponekad je bolje ostati na površini.
Nije uvek dobra ideja kopati u dubinu.
- Tvoja devojčica raste. - Raste. -Da.
Da. -Da.
- Mogu li da sednem s vama? - Možeš.
Gledaju TV, a ja mrzim sapunice.
Zašto? -Sve ono što bi trebalo da bude jednostavno, bude komplikovano.
Svi pate.
I tajna se otkriva tek na kraju.
- Ja idem. Bebi je ovde hladno. - U redu.
Imaš li i ti lutku?
Imala sam je.
Kad sam bila devojčica.
Ali ja nisam glupa.
Zašto si onda ostala ovde?
Zbog sapunica.
One koje te zasmejavaju ili rasplaču? -Zavisi.
Neki ljudi plaču.
A neki se smeju.
Razumem.
Sapunice me zasmejavaju, a klovnovi me rasplaču.
Ti i moja majka ste otprilike istih godina.
I dalje te zovu Misi.
Je li ti to pravo ime?
Luzija.
Pre su me zvali Mala.
"Mala, idi po to." "Mala, pripazi na mleko."
"Nahrani psa, Mala".
Sada sam Misi.
Sve dok ne umrem.
Misi? Možeš li da nam skuvaš kafu, molim te?
- Da. - Hvala.
- Ja ću to. - Ne!
Majka te je odvela upravo zato da to ne bi morala da radiš!
Halo?
Zdravo!
Sada? Ne, u redu je. Doći ću. Gde si?
Podaci o usvojenjima su strogo poverljivi i tajni.
Drže se pod ključem.
To su javni zapisi. Imam pravo da znam.
Naravno, Fernanda. Pokušaj onda da podneseš zahtev odboru za azil.
Samo želim da znam kako ću doći do cigareta.
Pa...
- Donela sam ti dve pakle. - Sad već govoriš mojim jezikom.
- Jesi li nešto pronašla? - Godine 1983. usvojeno je troje dece
u dobu od šest do sedam godina.
- Nije bilo novorođenčadi? - Jeste, 1976. godine.
To ne može biti tačno. Moja majka je rekla da me je dovela ovde.
Ima i drugih ustanova u blizini.
Je li me slagala?
Ali zašto bi to uradila?
Prestani da njuškaš okolo, Fernanda.
To je davna prošlost, zaboravi na to.
Dođi sutra. Mogu da se iskradem u ovo vreme. Ići ćemo da plešemo.
Ili na karaoke. Voliš li da plešeš?
- Volim. -Imaš li dečka? - Nemam.
Ne? Šta prvo primećuješ kod muškarca?
Prvo što primetim kod muškarca... Ne znam. Možda usta.
Usta?
Imaš lepu ogrlicu. Divan kamen.
Možeš da je ostaviš meni, da me podseća na tebe.
Ne mogu. Majka mi ga je dala.
Nosiš li šminku?
Ne.
- Voliš li da pevaš? - Volim.
Evo.
Hvala ti.
- Vidimo se sutra. - Vidimo se. -Čekam te.
- Zdravo. - Zdravo.
Želiš li da vidiš malo čarolije? -Ne, hvala.
Tražiš svoju majku?
Kako znaš? -Ja sam mađioničar, zar ne vidiš?
Gledaj.
Kako si to učinio? -Imam moć, samo mi ljudi ne veruju.
Ovo sam učinio da mi veruješ.
- Kako se zoveš? - Ezikel.
Verujem ti, Ezikele.
Čuvaj se ludih ljudi. Ovde ih ima mnogo.
Ezikele!
Poslali su me da vam ovo dostavim.
U redu. Hvala.
Pedro!
Neko te traži na telefonu!
Stižem.
- Hvala. - Hvala.
Pijte, dobro je.
Biće lepše kad padne kiša. Sada je sve suvo.
Da.
Šta se događa između vas i gradonačelnika?
- Vi ste novinarka? - Ne, ja sam mu sestričina.
Niste valjda? -Zaista to želim da znam. I ja sam naslednica ove zemlje.
Ali ujak ne želi ništa da mi kaže.
On tvrdi da su obale reke njegove, a mi tvrdimo da su naše.
Mi postavimo ogradu, on dođe i sruši je.
Želi da preusmeri tok reke.
Da bi njegova stoka mogla da pije.
Zar ne možete da se dogovorite? -On mora da promeni način razmišljanja.
- To se neće dogoditi, zar ne? - Ne možemo da živimo bez vode.
Biće kako mora da bude.
- A to je? - Borićemo se.
Kad oni sruše ogradu, mi ćemo je ponovo podići.
Kad nas ubiju, mi ćemo ponovo oživeti.
Poput cveta koji se uzdiže iz pepela.
Prelep je.
Mogu li da vas zamolim za uslugu?
- Dođi u vodu, Žoana. -Ne, bojim se! - Hajde, samo malo!
- Bojim se! - Hajde, pomoći ću ti.
- Bojim se! - Pazi, ovde je kamen.
Tako, pomalo.
Bravo. Voda je dobra, zar ne?
- Dobra je! - Da.
- Možeš li da budeš sama načas? - Da, čekam te.
Sesilija Figueredo Menezes.
Ovo je za tebe.
Je li Fernanda već ustala?
Tu sam.
- Dobro jutro. - Dobro jutro.
Zašto si išla u indijansko selo?
Otišla sam do potoka. Zašto?
Ne mešaj se u to.
Htela sam da odem do potoka o kom mi je majka pričala.
Na njihovoj je zemlji.
I ne volim da mi naređuju.
Ja te štitim.
Ta Indijanka je podmukla žena.
Poglavica je bila ljubazna prema meni. Mnogo smo razgovarale.
Sve je u redu dok ne sazna da si mi sestričina.
Zna. Rekla sam joj.
Nisam kao ti, ujače.
- Kako to misliš? - Nemam neprijatelje.
S tim svojim brbljivim ustima!
Samo pogledaj oko sebe, naći ćeš ih na desetine.
- Čekaću te u automobilu. - Hajde, sine.
Ozbiljno, treba im ta voda.
- Treba i nama. - Zar ne možemo da nađemo rešenje?
Naša stoka će umreti bez vode. Shvataš li to? -Dođavola i stoka!
Dobro, moj deo stoke.
Ne volim žene koje psuju.
To je vulgarno.
Možeš li da svratiš do prodavnice, molim te? -Na brzinu!
U redu. -Dovršiću spremanje u automobilu.
Žoana!
Ovde spavate?
- Ezikel? - Ezikel...
- Farik', Ezikel. - Je li ovo Farikoko? -Da.
- To sam ja? - Da.
Jesi li to ti sa svojom lutkom? -Da, lutka.
Farikoko...
A ovo?
Sesilija i ja.
Kad sam imala pet godina,
ne, tri godine, tada su me dali porodici Menezes.
Da bih mogla da se igram sa Sesilijom.
Odrekli su te se?
Rekli su da...
Moji roditelji su bili rudari zlata, iz mešanog braka.
I radili su na farmi
koja je pripadala g. Ivu. -Stari kučkin sin koji je oterao moju majku.
Jesu li ti dopustili da ideš u školu?
Nisu.
Radila sam svakakve poslove.
Čistila sam, prala,
brinula se za životinje.
Ali Sesi me je naučila da čitam.
Sesi?
Moju majku su svi zvali Sesi.
Niko ne zna da znam da čitam.
Ali niko ne zna da ja sve znam!
Ali zašto si ostala u ovom paklu?
Toga ima samo u sapunicama.
Samo u sapunicama kuću pronađe onaj koji pobegne.
Radiš dan i noć. Pogledaj ovo. Pogledaj gde spavate!
Ali ja...
Pritajila sam se.
Pravim se da sam mrtva.
Samo čekam.
Šta čekaš?
Pravi trenutak.
Čekaš mene?
Šta? Ja? Ne.
Žoana mi je upravo rekla...
Bože, kako čudno. Žoana?
Čula sam Žoanin glas u glavi.
- Ovo je tvoje. - Da ga zadržim?
Misi!
Za obnovu Gojasa, grada koji svi toliko volimo.
Već četiri godine obavljamo sjajan posao.
I želimo još četiri godine.
Kad tamo vidim svog sina, Pedra,
koji se kandidovao za mesto u gradskom veću.
Ne mogu, a da se ne setim svog divnog detinjstva
u ovom gradu. Tada su deca mogla slobodno da se igraju na ulicama.
Vrata su mogla da ostanu otvorena.
Postajem emotivan. Naša misija je da obnovimo sve to!
Tako da i moj unuk...
Šta je ovo?
Šta se ovde događa?
Poludele ste!
- Gde je Misi? - Otišla je.
Kuda bi otišla? Ne lupetaj, to je nemoguće.
- Zašto je to nemoguće? - Nema gde da ode!
Skupila je hrabrost i otišla.
A da mi ništa ne kaže?
Moj Bože! Ne mogu da verujem.
- Ne razumem šta se događa. - Izgubila si svadbeni poklon.
Šta si to uradila?
Kakve si joj to gluposti utuvila u glavu?
Misi je moja majka.
Jesi li ti luda?
Nisi to znala?
Nisi znala za veliku tajnu porodice Menezes?
Slušaj me, ja ne znam ništa o tome.
- Jesi li me čula? -Nisi znala za to? - Ne znam ništa o tome!
- Nisi znala? -Ćuti, Fernanda! - Misi je moja majka! -Zaveži!
Ona je moja majka!
Arleta me je zvala.
Tek sam stigao u Braziliju i morao sam da se vratim.
Šta se ovde događa?
Moraš da mi kažeš ko sam.
Mogu li da dobijem jednu?
Ti si kći moje sestre.
One koja te odgajila, koja ti je dala ime i život.
Zašto se nikad nije vratila ovde?
Znaš zašto. -Sigurno ne samo zato što je lezbijka.
Oduvek sam znala da postoji još neki razlog.
Sesilija...
Nije ništa skrivala.
Bila je drska, slobodna.
Otac je hteo da je odvede u ustanovu, da je skloni s očiju.
Zašto me je povela sa sobom?
Da te spase.
Od čega, Antonio?
- Da ne budem rob? - Fernanda...
Usred kampanje sam.
Sada nemam vremena ni energije za rešavanje porodičnih problema.
Arleta je uznemirena.
Bez Misi, imaće previše posla.
Želim da sutra odeš.
- Bez odgovora? - Bez toliko pitanja.
Jesi li ti moj otac?
Ti i Misi.
Znam to.
Čujem neke stvari.
Videla sam vas dvoje.
Najbolje je da sutra odeš.
Prisilićeš me da odem?
Samo ako budem morao.
Ti si moj otac!
Htela sam da pitam jesi li danas video Misi?
Jesi li je video u gradu?
Jesam, ali nisam.
Više nije ono što je bila.
- Bila je drugačija? - Nije bila nevidljiva.
Šta misliš gde je sada?
Došlo je vreme.
- Ideš u Golaniju? - Kuda ti ideš?
- U Akvidauanu. - Je li to daleko?
Prilično daleko.
Onda idem upravo tamo.
- Bežiš li od policije? - Ne.
Samo ne želim da upropastim ono što je već odavno upropašćeno.
Onda upadaj.
Imamo dovoljno vremena za razgovor.
Ja sam Vanda.
Ja sam Luzija.
Luzija.
Želim ti sigurno putovanje, Misi.
Jesi li znao da mi je ona majka?
Jesam.
Šta je to?
Rekla sam ti, ja sam naslednica ovih imanja.
Odlučila sam da vam doniram svoj deo.
Barem polovina potoka je tvoja.
Šta da radim s ovim papirom?
Hvala.
Fernanda?
Mislio sam da si otišla.
Pa, nisam.
Prestani da se zezaš, devojko.
Reci mi neki grad ili zemlju koju voliš. Australija?
Novi Zeland?
- Želiš da me kupiš? - Kuba?
Tata...
Zašto me ne odvedeš u Diznilend?
Mala...
Zovem se Fernanda.
Mala, Misi, tako zoveš žene za koje misliš da im ne treba ime.
- Tako mi razgovaramo. - Zajeban način razgovora.
Umoran sam. Tako umoran...
Sve moram da radim sam.
Pokušavam da se slažem sa svima.
Prvo s ocem,
pa sa Sesilijom koja me je smatrala idiotom. -Ne žalim te, Antonio.
Imaš skoro 60 godina.
I ne možeš da me pogledaš u oči i kažeš mi istinu.
Šta je učinjeno, učinjeno je!
Ne želim da se borim, Fernanda. -Ja želim.
Žestoko ću se boriti! Zapaliću grad ako treba, da saznam svoju priču!
Pokušao sam.
Žao mi je.
Zaključaćeš me u podrum?
Kuda me vodiš?
Znaš li da je tvoj šef moj tata?
Zar ne možeš da govoriš?
Miči ruke s mene, seronjo!
- Sad ćeš dobiti svoje... - Pusti me na miru!
Ostavi me!
Seronjo!
Ezikel?
- Ovo je za tebe. - Za mene? -Da.
- Zašto mi daješ venčanicu? - Udajem se.
Pedro. Vereni smo.
- Udaćeš se za Pedra? - Udajem se za Pedra.
Želimo porodičnu atmosferu.
Torta je prevelika. Skriva te, Arleta.
Bože. -Pomerite je malo udesno, molim vas.
- Ovako? - Tako je savršeno.
Kad bi vi još mogli da se pomerite malo levo.
Levo nikako.
Sjajno.
Spremni?
- Kamera? - Snimamo.
Ovde smo s gradonačelnikom Gojasa, A. Menezesom, i njegovom porodicom
na doručku s kandidatom na ponovnim izborima.
Pored njega je njegova supruga Arleta.
I njihova deca. Pedro, koji se takmiči za gradsko veće.
I Paula, koja je u osmom mesecu trudnoće. -U devetom. -Devetom.
Naš prvi unuk dolazi nam svakog časa.
Da, još jedan Menezes. Još jedno dete ove blagoslovljene zemlje.
Gospodine gradonačelniče, ovo vam je treći mandat.
Ovoga puta s novom strankom.
Zašto ste se ponovo kandidovali?
Jer sada moramo da radimo zajedno za naš grad.
Za naš narod. Moramo konačno da donesemo napredak i razvoj
koji naša zemlja zaslužuje.
Nastaviti da donosimo.
Moramo nastaviti da donosimo. -Napredak i razvoj koji smo već pokrenuli.
Zato što smo rođeni ovde, odrasli smo ovde.
Poznajemo bolje od ikog drugoga probleme našeg grada.
I što je još važnije,
znamo kako da ih rešimo.
Jer... -Dobar dan. -Fernarda, upravo intervjuišu porodicu.
Ali ja sam porodica, Arleta.
Kakva smešna scena. Kao u Pepeljugi, zatvorena kći dolazi na intervju.
Pitajte šta god želite.
Isključite kameru! Ugasite to!
Paula, možeš li ovo da mi pridržiš?
Ovo je pepeo moje majke
- i on će ostati u ovoj kući. - Nosi to odavde, Fernarda!
- Ona ostaje ovde. - Nosi to odavde!
Pedro, žao mi je...
To je zapravo tvoj kokain.
Antonio!
Dosta je bilo!
Izvinite nas.
Stigla je na dan procesije da napravi pustoš u našem domu!
Tatice, hoćeš li me zaključati ovde?
- Nemoj, ja sam ti ćerka! - Žoana, metla.
Ja sam njegova ćerka! Ćerka đavola.
- Arleta, mogu li da te zovem mama? - Bolje da intervju nastavimo drugi dan.
Žao mi je. Očigledno je da to nije kokain.
To je moja sestričina. Ima psihičkih problema.
Tatice!
Tata!
- Šta ćemo s njom? - Ne znam.
Reši to, Antonio!
Sklanjaj tu devojku odatle!
Reši je se, Antonio!
Zašto ne idemo svi zajedno u Diznilend?
Bićemo srećna porodica.
Idiote! Prokleti gubitniče!
Ološu!
Pusti me odavde! Ili ćeš i mene prodati kao robinju?
Pusti me!
Antonio!
'Prosti, 'prosti, 'prosti.
- Pusti me! Žoana! - 'Prosti.
Žoana! Pomozi mi, Žoana!
'Prosti, 'prosti, 'prosti.
Vreme je za lekove.
- Za šta je to? - Da se malo odmoriš i zaspiš.
Relaksant.
Vidiš?
Vidi, ovo je moja ćerka.
Iskušenice!
Kako si?
Zašto sam ovde?
Tvoj ujak te je doveo. Rekao je da si agresivna i da ugrožavaš porodicu.
Nisi bila dobra devojka.
Možeš li da mi nabaviš mobilni?
Mobilni? Fernanda, uzeli su sve.
Moram da odem odavde. -Ne shvataš. Cela ustanova je pod nadzorom.
Kuda god se okreneš, oni te posmatraju.
Nema izlaza, dušo.
Ali moram da ti kažem nešto zabavno. Imam iznenađenje za tebe.
Možemo da delimo moju sobu!
Jesi li me čula? Možeš da spavaš sa mnom u sobi.
Dušo, neću ostati ovde.
Otići ću.
Mislila sam da si mi prijateljica.
Koji sam ja idiot.
Kakva sam ja glupača.
Ali ja jesam tvoja prijateljica.
Baš sam glupa.
Šta kažeš na to da izađemo i kupimo cigarete?
Nas dve. Idemo da kupimo cigarete.
- Zaista? - Da.
Žao mi je.
Oprosti mi, Fernanda.
- Oprosti mi. - Nema veze.
Idemo da kupimo cigarete. Uskoro će misa.
Svi idu na misu. Idemo u moju sobu.
Obući ćemo se i smislićemo kako.
U redu? Smisliću način! Prava si genijalka!
Pogledaj ovu haljinu.
Imaš li haljinu i za mene?
Jesi li ti poludeo?
Ti si bio glavni, to je bila tvoja ideja.
Ko je onda gurnuo Markinja?
FOGARO
MEDIATRANSLATIONS