Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hajde, još malo! Stiže!
Tiskaj! Još malo, dušo.
Tiskaj, dušo. Još malo.
Tiskaj!
Ne!
OGANJ
Tražiš gradonačelnikovu kuću? -Molim?
Tražiš gradonačelnikovu kuću? -Da.
Ovuda.
Ja sam Farricoco.
Hvala.
Pedro? -Zdravo.
- Ja sam Fernanda, tvoja sestrična. - Fernanda! -Zdravo!
Kako si? -Dobro.
Dugo se nismo vidjeli. -Da.
Zadnji put kad sam te vidjela, bio si malen.
Imao si osam godina. -Tako nešto. Išli smo vlakom uz Corcovado.
Tako je!
Bio si tako sladak dječak.
Izgledaš sjajno!
A ti si se pridružio KKK-u. Tko bi rekao.
Ovo je samo Farricocov kostim.
Lokalna tradicija. Nema nikakve veze s KKK-om.
Razumijem.
Jesu li svi unutra? -Jesu. Uđi.
Uzdravlje!
- Fernanda? -Teta Arlette. - Ne mogu vjerovati!
Jeste li dobro? -Pogledaj se!
Izgledaš prekrasno, teta. -Hvala, i ti.
I dalje si hipi? -Da. -Dragi Bože...
Popravit ćemo ti tu kosu.
Dođi. -Sjećaš se kad si me odvela frizerki u Rio?
Naravno. Tvoja me majka umalo ubila jer sam ti izravnala kosu.
- A ti si me to molila. - Tada sam imala 12 godina.
Ali bila si tako slatka. Ta "Chanel" frizura bila je tako moderna.
Svidjela ti se. -Da.
Zašto nisi javila da dolaziš? Poslali bismo vozača.
Zapravo, bila sam u Boliviji i u zadnji sam čas odlučila doći ovdje.
- Je li ujak Antônio ovdje? - Stići će svaki čas.
Uvijek je zauzet politikom. Evo ga!
Antônio. Pogledaj tko je ovdje!
Ujače Antônio!
Moja draga nećakinja!
Dobro nam došla. -Imaš snažan stisak ruke. -Što se inače kaže?
Ujače, kako si? -Hajde, što se kaže?
Blagoslov, ujače.
Bog te blagoslovio, dušo.
Ovo je Fernanda!
Moja nećakinja i kumče.
Kći moje sestre Cecilije koja je umrla.
Paula! Ovo je Fernanda, tvoja sestrična razmetnica.
Paula! -Fernanda! Dugo se nismo vidjele. -Jesi li dobro?
Vidi ti to. Očito imate novosti.
Itekako. Dječak je. -Hvala Bogu.
Zašto? -Muškarac u muškom svijetu. Zar ne, ujače?
Želiš li nešto popiti?
- Zapravo, rado bih se otuširala. - Zar nisi gladna? -Uvijek.
Onda ostani ovdje s nama. Ima mnogo ukusne hrane.
Ne bih baš. -Ne? Imaš pravo.
Da mogu, i ja bih u pidžami gledala sapunicu.
Hajde, pođi u kuhinju sa mnom.
Missy! -Da, gospođo?
- Je li ostalo kotleta od ručka? - Ne, ništa nije ostalo.
Ne brini se, pojest ću bilo što.
Napravi joj kajganu.
Joana!
Jaja iz slobodnog uzgoja. Svježe s farme. -Sjajno.
Zdravo. Kako si? Drago mi je. Ja sam Fernanda.
Ne boj se. Jako su ljubazne.
Naša usvojena djeca. Ovo je Joana, a ovo je Missy.
Missy je stigla kad sam se ja udala. Zar ne, Missy?
Poklon od svekrve. Bila joj je kumče.
Poklon od svekrve? -Ma ne...
To se tako kaže. Da nema nas, bila bi u umobolnici.
To je tako.
Joana, uzmi plahte za djevojačku sobu.
One na cvijeće, za djevojačku sobu. Razumiješ li me?
Dušo, moram se vratiti unutra. -Naravno.
Missy, ti se pobrini za sve. Vidimo se.
Cecilia!
Da. Jeste li poznavali moju majku?
Jesam.
Ali ona nije bila tvoja majka.
- Ona nije bila tvoja majka. - Ne, naravno da nije.
Ali ti izgledaš kao ona.
Ako ti bude hladno, u ormaru je deka.
Kupaonica je na kraju hodnika.
Zar ovdje nema prozora? -Nema.
Ovo je soba za djevojke. Tipično za stare kuće ovdje.
Da bi djevojke bile skrivene od muškaraca.
Ili da one ne bi pobjegle s muškarcima.
Moja je majka spavala ovdje?
Ali kao što znaš, to je nije spriječilo da pobjegne.
Ali sigurno ne s muškarcem. -Istina.
Kamo vode ova vrata? -U moju sobu.
Roditelji uvijek drže jedno oko na kćerkama. -Dušo moja...
Nemamo dovoljno oči da vidimo zlo u ljudima.
To piše u Bibliji. -Amen. -Laku noć. Sutra ćeš razgovarati sa svojim ujakom.
Sada je malo... -Zauzet politikom. -Da.
- Laku noć, teta. Hvala ti. - Laku noć, dušo.
Hvala. -Kava?
Dugo nismo razgovarali. Od majčine smrti.
Trebao sam prisustvovati pokopu.
Ali bio je izborni dan. -Nije pokopana.
Donijela sam pepeo. Ovdje ću ga prosuti.
Dobro... -Baš čudno.
Cecilia je oduvijek mrzila ovo mjesto.
Ovo je mjesto mrzilo nju.
Nije tako jednostavno, Fernanda.
Pričala je o nekoj farmi koju je voljela.
I o nekom potoku u selu domorodaca. -Paula živi na farmi.
I trudna je. Nećeš valjda ondje prosuti pepeo?
To je samo pepeo. Ne donosi lošu sreću.
Ima li puno pepela?
Kako to misliš? -Pa...
Nisam to nikada vidio. Ovdje mrtve pokapamo.
Bratiću, zamisli paket od 400 grama kokaina.
Samo što nije bijele već sive boje.
Zaboga, pa znate da je Goiás međunarodni koridor trgovine! -Nije.
Ne u mojoj administraciji!
Kod mene je za drogu nulta tolerancija.
Pedro, jesi li na fakultetu? -Radim na svojoj kampanji za gradsko vijeće.
- Još jedan političar u obitelji! - Da. -Za koju stranku?
PBP.
Isto kao i tata.
Tako treba! Obitelj koja se bori za istu ideologiju je ujedinjena obitelj!
Fernanda, draga... Idemo li se provozati?
Zašto si zaista došla ovdje?
Došla sam prosuti majčin pepeo.
Samo to?
Želim vidjeti imovinu imanja.
Sada to ima smisla. -Što?
- Pojavila si se iz vedra neba. - Ne, nije tako.
Došla sam jer sam htjela doći.
Zar mi ne vjeruješ?
Naravno da ti vjerujem.
Zašto? Zar ne bih trebala?
Život ovdje nije lak.
Ova me farma izmorila. Bolesti stoke i sve ostalo...
Već smo izgubili oko 90 životinja.
Nadam se da to nisu bile moje.
Tvrd si ti orah, djevojko!
Ali ozbiljno, želim vidjeti inventar i mamin dio nasljedstva.
Zapravo, ti ni nisi njezina kći.
Tehnički govoreći. Tvoj te djed nikada nije prihvatio.
Morao sam i intervenirati za tebe.
Molim te, ujače. Nemoj mi to govoriti.
Moj je život počeo ovdje.
Moji biološki roditelji, koje nikad nisam upoznala, dolaze odavde.
Majka koja me odgojila, tvoja sestra, također je odavde.
Lezbijka koja me odgojila i koja je zato morala otići odavde.
- Govoriš kao da smo barbari. - Tvoj je otac to sigurno bio.
- Uvijek govoriš takva sranja? - To je bolest, ujače.
Huntingtonova bolest, jesi li ikada čuo za nju?
Kažeš što ti je na umu i što misliš dok govoriš.
Od tebe mi se vrti u glavi.
Šutjet ću.
Reci. -Imamo problem na cesti prema selu domorodaca. Hitno je.
PODRUČJE AUTOHTONIH NARODA ULAZ SAMO ZA OVLAŠTENE OSOBE
Čekaj me ovdje. Nemoj izlaziti iz automobila.
Onda?
Gradonačelnik je rekao da vas odvezem u grad.
Što se to dogodilo?
Jesu li to bili Xavante Indijanci?
- Njih više nema u Goiásu. - Sve ste ih potjerali, zar ne?
Mi? Tvoja obitelj, Menezesi.
Mi smo mogli samo prigovarati.
Niste odavde. Drukčije govorite.
Točno, ne govorim tvoj jezik.
Je li grad daleko? -Oko pet kilometara.
- Zaustavi automobil. -Zašto? - Zaustavi se, želim hodati.
- Dobio sam naredbu. - Meni ne može zapovijedati.
Ali meni može.
Paula?
Fernanda! -Kako si? -Dobro sam, hvala.
Zdravo. Došla si se moliti?
Zapravo, ne.
Volim gledati kako se drugi ljudi mole.
Joana, nećemo donirati dječje pelene.
Ja ću. Ova torba? -Da.
Sjednimo.
- 'Prosti, 'prosti, 'prosti. - Smiri se, sve je u redu.
Ispričava se. Ne može izgovoriti cijelu riječ.
Ali Joana je vrlo pametna. I talentirana. Iznenadila bi se.
Ona je izvezla svu opremu za bebu.
Zar ne, Joana?
Paula...
Ti ljudi koji su poput Joane...
Glupani? -Da. Ima ih puno u Goiásu.
Nije stvar u Goiásu. Umobolnica je jako stara.
Obitelji iz okolnih mjesta djecu s potrebama bi slali ovdje.
Dani su na usvajanje i naši su ih građani posvojili.
Razumiješ li? -Dobri neki ljudi.
Da, ljudi su ovdje... Oprosti.
Pokupi me ispred crkve. Izlazim za minutu.
- Idem kod mame, hoćeš li prijevoz? - Ne, ostat ću još malo.
Želiš li da Joana ostane s tobom? Ona je hodajući GPS.
Ne, Paula. Dobro sam. Idem u šetnju i vratit ću se kući do večere.
Onda uživaj u šetnji. Vidimo se kasnije.
Idemo, Joana.
- Mogu li vam pomoći? - Je li vas netko pitao za pomoć?
Ne treba mi pomoć. Mogu se snaći sama.
Ja ću vas odvesti.
Sve je spremno, sestro.
Tereza, idi u banku i vrati se odmah natrag.
Tadeu će te pokupiti za sat vremena. Ne lutaj okolo. -U redu.
Hvala na pomoći, sestro.
Sestro, možemo li porazgovarati?
Dugi niz godina bebe su napuštane
i zatim odvođene u lokalne kuće i farme.
Ako ih nitko nije htio, zadržale bi ih časne.
Jesu li to bila normalna djeca?
Mnogi od njih bili su siromašni,
ali većina su bili glupani.
- Zašto ih ovdje toliko ima? - Neki kažu da je to zbog rudnika.
Zbog previše žive.
Ne znam. Puno je brakova među rođacima. Jednom su dječaka s invaliditetom
usvojili vlastiti roditelji. -Kako to?
Kad se rodio, obitelj ga se sramila.
Ostavili su ga, ali su se vratili po njega i usvojili su ga.
Bizarno.
Ti su ljudi praktički robovi.
Kažu da je to bolji život za njih.
Ali kad ostare, odvedu ih u umobolnicu.
Jesi li ti odavde?
Ne znam. Ostavili su me ovdje i ostala sam.
Nitko me nije htio.
Barem si udana za Krista, zar ne?
Ako ćeš već biti rob, neka to bude Duhu Svetom.
Još nisam izrekla zavjete.
Tko zna, možda smo zajedno ostavljene u kutiji za napuštene bebe. -Ti? Baš.
Hoćeš li mi pomoći da nađem roditelje?
Tu si! -Zdravo. -Fernanda, ovo je Olegária, Álvarova kći.
Onda smo u rodu. Upoznala sam tvog oca kada nas je došao posjetiti u Rio.
Kako je on? -Odlično. Živi na farmi, a ja sam ovdje na fakultetu.
Što studiraš? -Nutricionizam.
Možeš li mi to dodati?
Jesi li dobro? -Ne osjećam se baš najbolje. Ispričajte me.
Naravno. -Oprostite.
Njih dvoje hodaju? Nije li ona Álvarova kći?
Prvi su rođaci! -Reci mi nešto novo.
Ja sam jedina osoba u obitelji koja se nije udala za rođaka.
Ali to između rodbine...
Ne preporučuje se, zar ne?
Ne znaš ti ništa. Ovdje, kad se dijete rodi,
baca se u zrak. Ako leti, onda je šišmiš. Ako padne, onda je glupan.
Isuse Kriste! -Vrlo smiješno, Paula...
Tvoja je majka bila pametna.
Suočila se sa svima i otišla iz ove usrane rupe. -Nije imala izbora.
- Sretnica si. - Ti ovdje nisi sretna, dušo?
Pusti me na miru. -Bože. Što je sada bilo, Paula?
Vi ste išli na Karibe na medeni mjesec, a ja u Caldas Novas.
- Žao mi je, Paula. -Zato si ljuta? - I dobit ćete Joanu.
Što Joana misli o tome? -Daj...
Joana voli Pedra. -Pedro, Pedro, Pedro... -Zar ne, Joana?
Goiás je posebno mjesto.
Rođaci se vjenčaju i usvajaju dijete.
Tako to ide? -Da.
U Goiásu smo više-manje svi obitelj.
Uključujući i domoroce iz sela?
- Usput, kako si to riješio? - Sve je u redu.
Donio sam ti i "pequis". Voliš li ih?
Nisam ih nikada jela. -To je voće.
Ukusno je i hranjivo.
Možda su ti ga zato dali.
Čudno, izgleda kao mango.
Ne. Jedeš samo vanjski dio.
Iznutra je pun šiljaka.
Razumijem. -Sigurno?
Katkad je bolje ostati na površini.
Nije uvijek dobra ideja kopati u dubinu.
Tvoja djevojčica raste. -Raste. -Da.
Da. -Da.
Mogu li sjesti s vama? -Možeš.
Gledaju TV, a ja mrzim sapunice.
Zašto? -Sve ono što bi trebalo biti jednostavno, bude komplicirano.
Svi pate.
I tajna se otkriva tek na kraju.
Ja idem. Bebi je ovdje hladno. -U redu.
Imaš li i ti lutku?
Imala sam je.
Kad sam bila djevojčica.
Ali ja nisam glupa.
Zašto si onda ostala ovdje?
Zbog sapunica.
One koje te nasmijavaju ili rasplaču? -Ovisi.
Neki ljudi plaču.
A neki se smiju.
Razumijem.
Sapunice me nasmijavaju, a klaunovi me rasplaču.
Ti i moja majka otprilike ste istih godina.
I dalje te zovu Missy.
Je li ti to pravo ime?
Luzia.
Prije su me zvali Mala.
"Mala, idi po to." "Mala, pripazi na mlijeko."
"Nahrani psa, Mala".
Sada sam Missy.
Sve dok ne umrem.
Missy? Možeš li nam skuhati kavu, molim te?
Da. -Hvala.
Ja ću to. -Ne!
Majka te odvela upravo zato da to ne bi morala raditi!
Halo?
Bok!
Sada? Ne, u redu je. Doći ću. Gdje si?
Podaci o posvojenjima strogo su povjerljivi i tajni.
Drže se pod ključem.
To su javni zapisi. Imam pravo znati.
Naravno, Fernanda. Pokušaj onda podnijeti zahtjev odboru za azil.
Samo želim znati kako ću doći do cigareta.
Pa...
- Donijela sam ti dva paketa. - Sad već govoriš mojim jezikom.
- Jesi li nešto pronašla? - Godine 1983. posvojeno je troje djece
u dobi od šest do sedam godina.
- Nije bilo novorođenčadi? - Jest, 1976. godine.
To ne može biti točno. Moja je majka rekla da me je dovela ovamo.
Ima i drugih ustanova u blizini.
Je li mi mogla lagati?
Ali zašto bi to učinila?
Prestani njuškati okolo, Fernanda.
To je davna prošlost, zaboravi na to.
Dođi sutra. Mogu se iskrasti u ovo vrijeme. Ići ćemo plesati.
Ili na karaoke. Voliš li plesati?
Volim. -Imaš li dečka? -Nemam.
Ne? Što prvo primjećuješ kod muškarca?
Prvo što primijetim kod muškarca... Ne znam. Možda usta.
Usta?
Imaš lijepu ogrlicu. Krasan kamen.
Možeš je ostaviti meni, da me podsjeća na tebe.
Ne mogu. Majka mi ga je dala.
Nosiš li šminku?
Ne.
Voliš li pjevati? -Volim.
Evo.
Hvala ti.
Vidimo se sutra. -Vidimo se. -Čekam te.
Zdravo. -Bok.
Želiš li vidjeti malo čarolije? -Ne, hvala.
Tražiš svoju majku?
Kako znaš? -Ja sam mađioničar, zar ne vidiš?
Gledaj.
Kako si to učinio? -Imam moć, samo mi ljudi ne vjeruju.
Ovo sam učinio da mi vjeruješ.
Kako se zoveš? -Ezequiel.
Vjerujem ti, Ezequiele.
Čuvaj se ludih ljudi. Ovdje ih ima mnogo.
Ezequiele!
Poslali su me da vam ovo dostavim.
U redu. Hvala.
Pedro!
Netko te treba na telefonu!
Stižem.
Hvala. -Hvala.
Pijte, dobro je.
Bit će ljepše kad padne kiša. Sada je sve suho.
Da.
Što se događa između vas i gradonačelnika?
- Vi ste novinarka? - Ne, ja sam mu nećakinja.
Niste valjda? -Zaista to želim znati. I ja sam nasljednica ove zemlje.
Ali ujak mi ne želi ništa reći.
On tvrdi da su obale rijeke njegove, a mi tvrdimo da su naše.
Mi postavimo ogradu, on dođe i sruši je.
Želi preusmjeriti tok rijeke.
Da bi njegova stoka mogla piti.
Zar se ne možete dogovoriti? -On mora promijeniti način razmišljanja.
- To se neće dogoditi, zar ne? - Ne možemo živjeti bez vode.
Bit će kako mora biti.
A to je? -Borit ćemo se.
Kad oni sruše ogradu, mi ćemo je ponovno podignuti.
Kad nas ubiju, mi ćemo ponovno oživjeti.
Poput cvijeta koji se uzdiže iz pepela.
Prelijep je.
Mogu li vas zamoliti za uslugu?
- Dođi u vodu, Joana. -Ne, bojim se! - Hajde, samo malo!
Bojim se! -Hajde, pomoći ću ti.
Bojim se! -Pazi, ovdje je kamen.
Tako, pomalo.
Bravo. Voda je dobra, zar ne?
Dobra je! -Da.
- Možeš li biti sama nakratko? - Da, čekam te.
Cecilia Figueiredo Menezes.
Ovo je za tebe.
Je li Fernanda već ustala?
Tu sam.
Dobro jutro. -'Jutro.
Zašto si išla u indijansko selo?
Otišla sam do potoka. Zašto?
Ne miješaj se u to.
Htjela sam otići do potoka o kojem mi je majka govorila.
Na njihovoj je zemlji.
I ne volim da mi naređuju.
Ja te štitim.
Ta je Indijanka podmukla žena.
Poglavica je bila ljubazna prema meni. Puno smo razgovarale.
Sve je u redu dok ne sazna da si mi nećakinja.
Zna. Rekla sam joj.
Nisam kao ti, ujače.
Kako to misliš? -Nemam neprijatelja.
S tim svojim brbljavim ustima!
Samo pogledaj oko sebe, naći ćeš ih na desetke.
Čekat ću te u automobilu. -Hajde, sine.
Ozbiljno, treba im ta voda.
- Treba i nama. - Zar ne možemo naći rješenje?
Naša će stoka umrijeti bez vode. Shvaćaš li to? -Kvragu i stoka!
Dobro, moj dio stoke.
Ne volim žene koje psuju.
To je vulgarno.
Možeš li svratiti do trgovine, molim te? -Ali na brzinu!
U redu. -Dovršit ću se spremati u automobilu.
Joana!
Ovdje spavate?
Ezequiel? -Ezequiel...
- Farric', Ezequiel. - Je li ovo Farricoco? -Da.
To sam ja? -Da.
Jesi li to ti sa svojom lutkom? -Da, lutka.
Farricoco...
A ovo?
Cecilia i ja.
Kad sam imala pet godina,
ne, tri godine, tada su me dali obitelji Menezes.
Da bih se mogla igrati s Ceciliom.
Odrekli su te se?
Rekli su da...
Moji su roditelji bili rudari zlata, iz miješanog braka.
I radili su na farmi
koja je pripadala g. Ivu. -Stari kučkin sin koji je otjerao moju majku.
Jesu li ti dopustili da ideš u školu?
Nisu.
Radila sam svakakve poslove.
Čistila sam, prala,
brinula sam se za životinje.
Ali Ceci me naučila čitati.
Ceci?
Moju su majku svi zvali Ceci.
Nitko ne zna da znam čitati.
Ali nitko ne zna da ja sve znam!
Ali zašto si ostala u ovom paklu?
Toga ima samo u sapunicama.
Samo u sapunicama kuću pronađe onaj koji pobjegne.
Radiš dan i noć. Pogledaj ovo. Pogledaj gdje spavate!
Ali ja...
Pritajila sam se.
Pravim se da sam mrtva.
Samo čekam.
Što čekaš?
Pravi trenutak.
Čekaš mene?
Što? Ja? Ne.
Joana mi je upravo rekla...
Bože, kako čudno. Joana?
Čula sam Joanin glas u glavi.
Ovo je tvoje. -Da ga zadržim?
Missy!
Za obnovu Goiása, grada koji svi toliko volimo.
Već četiri godine činimo sjajan posao.
I želimo još četiri godine.
Kad ondje vidim svog sina, Pedra,
koji se kandidirao za mjesto u gradskom vijeću.
Ne mogu, a da se ne sjetim svog divnog djetinjstva
u ovom gradu. Tada su se djeca mogla slobodno igrati na ulicama.
Vrata su mogla ostajati otvorena.
Postajem emotivan. Naša je misija obnoviti sve to!
Tako da i moj unuk...
Što je ovo?
Što se ovdje događa?
Poludjele ste!
Gdje je Missy? -Otišla je.
Kamo bi otišla? Ne lupetaj, to je nemoguće.
Zašto je to nemoguće? -Nema kamo otići!
Skupila je hrabrosti i otišla.
A da mi ništa ne kaže?
Moj Bože! Ne mogu vjerovati.
- Ne razumijem što se događa. - Izgubila si svadbeni poklon.
Što si to učinila?
Kakve si joj to gluposti utuvila u glavu?
Missy je moja majka.
Jesi li ti luda?
Nisi to znala?
Nisi znala za veliku tajnu obitelji Menezes?
Slušaj me, ja ne znam ništa o tome.
- Jesi li me čula? -Nisi znala za to? - Ne znam ništa o tome!
- Nisi znala? -Šuti, Fernanda! - Missy je moja majka! -Začepi!
Ona je moja majka!
Arlette me nazvala.
Tek sam stigao u Braziliju i morao sam se vratiti.
Što se ovdje događa?
Moraš mi reći tko sam.
Mogu li dobiti jednu?
Ti si kći moje sestre.
One koja te odgojila, koja ti je dala ime i život.
Zašto se nikad nije vratila ovamo?
Znaš zašto. -Sigurno ne samo zato što je lezbijka.
Oduvijek sam znala da postoji još neki razlog.
Cecilia...
Nije ništa skrivala.
Bila je drska, slobodna.
Otac ju je htio odvesti u ustanovu, da je makne s očiju.
Zašto me povela sa sobom?
Da te spasi.
Od čega, Antônio?
Da ne budem rob? -Fernanda...
Usred kampanje sam.
Sada nemam vremena ni energije za rješavanje obiteljskih problema.
Arlette je uzrujana.
Bez Missy, Imat će previše posla.
Želim da sutra odeš.
Bez odgovora? -Bez toliko pitanja.
Jesi li ti moj otac?
Ti i Missy.
Znam to.
Čujem neke stvari.
Vidjela sam vas dvoje.
Najbolje je da sutra odeš.
Prisilit ćeš me da odem?
Samo ako budem morao.
Ti si moj otac!
Htjela sam pitati jesi li danas vidio Missy?
Jesi li je vidio u gradu?
Jesam, ali nisam.
Više nije ono što je bila.
- Bila je drukčija? - Nije bila nevidljiva.
Što misliš gdje je sada?
Došlo je vrijeme.
Ideš u Goiâniju? -Kamo ti ideš?
U Aquidauanu. -Je li to daleko?
Prilično daleko.
Onda idem upravo onamo.
Bježiš li od policije? -Ne.
Samo ne želim upropastiti ono što je već odavno upropašteno.
Onda upadaj.
Imamo dovoljno vremena za razgovor.
Ja sam Vanda.
Ja sam Luzia.
Luzia.
Želim ti sigurno putovanje, Missy.
Jesi li znao da mi je ona majka?
Jesam.
Što je to?
Rekla sam ti, ja sam nasljednica ovih imanja.
Odlučila sam vam donirati svoj dio.
Barem je polovica potoka tvoja.
Što da radim s ovim papirom?
Hvala.
Fernanda?
Mislio sam da si otišla.
Pa nisam.
Prestani se zezati, djevojko.
Reci mi neki grad ili zemlju koju voliš. Australija?
Novi Zeland?
Želiš me kupiti? -Kuba?
Tata...
Zašto me ne odvedeš u Disneyland?
Mala...
Zovem se Fernanda.
Mala, Missy, tako zoveš žene za koje misliš da im ne treba ime.
- Tako mi razgovaramo. - Zajeban način razgovora.
Umoran sam. Tako umoran...
Sve moram raditi sâm.
Pokušavam se slagati sa svima.
Prvo s ocem
pa sa Cecilijom koja me smatrala idiotom. -Ne žalim te, Antônio.
Imaš gotovo 60 godina.
I ne možeš me pogledati u lice i reći mi istinu.
Što je učinjeno, učinjeno je!
Ne želim se boriti, Fernanda. -Ja želim.
Žestoko ću se boriti! Zapalit ću grad ako treba, da saznam svoju priču!
Pokušao sam.
Žao mi je.
Zaključat ćeš me u podrum?
Kamo me vodiš?
Znaš li da je tvoj šef moj tata?
Zar ne možeš govoriti?
Miči ruke s mene, šupčino!
- Sad ćeš dobiti svoje... - Pusti me na miru!
Ostavi me!
Seronjo!
Ezequiele?
Ovo je za tebe. -Za mene? -Da.
Zašto mi daješ vjenčanicu? -Udajem se.
Pedro. Zaručeni smo.
- Udat ćeš se za Pedra? - Udajem se za Pedra.
Želimo obiteljsku atmosferu.
Torta je prevelika. Skriva te, Arlette.
Bože. -Pomaknite je malo udesno, molim vas.
Ovako? -Tako je savršeno.
Kad bi se vi još mogli pomaknuti malo lijevo.
Lijevo nipošto.
Sjajno.
Spremni?
Kamera? -Snimamo.
Ovdje smo s gradonačelnikom Goiása, Antôniom Menezesom, i njegovom obitelji
na doručku s kandidatom na ponovnim izborima.
Pored njega je njegova supruga Arlette.
I njihova djeca. Pedro, koji se natječe za gradsko vijeće.
I Paula koja je u osmom mjesecu trudnoće. -U devetom. -Devetom.
Naš prvi unuk dolazi nam svakoga časa.
Da, još jedan Menezes. Još jedno dijete ove blagoslovljene zemlje.
Gospodine gradonačelniče, ovo vam je treći mandati.
Ovoga puta s novom strankom.
Zašto ste se ponovno kandidirali?
Jer sada moramo raditi zajedno za naš grad.
Za naš narod. Moramo konačno donijeti napredak i razvoj
koje naša zemlja zaslužuje.
Nastaviti donositi.
Moramo nastaviti donositi. -Napredak i razvoj koji smo već pokrenuli.
Zato što smo rođeni ovdje, odrasli smo ovdje.
Poznajemo bolje od ikoga drugoga probleme našeg grada.
I, što je još važnije,
znamo kako ih riješiti.
Jer... -Dobar dan. -Fernarda, upravo intervjuiraju obitelji.
Ali ja sam obitelj, Arlette.
Kakva smiješna scena. Kao u Pepeljugi, zatvorena kći dolazi na intervju.
Pitajte što god želite.
Isključite kameru! Ugasite to!
Paula, možeš li mi ovo pridržati?
Ovo je pepeo moje majke
- i on će ostati u ovoj kući. - Nosi to odavde, Fernarda!
Ona ostaje ovdje. -Nosi to odavde!
Pedro, žao mi je...
To je zapravo tvoj kokain.
Antônio!
Dosta je bilo!
Ispričajte nas.
Stigla je na dan procesije napraviti pustoš u našem domu!
Tatice, hoćeš li me zaključati ovdje?
Nemoj, ja sam ti kći! -Joana, metla.
Ja sam njegova kći! Kći vraga.
- Arlette, mogu li te zvati mama? - Bolje da intervju nastavimo drugi dan.
Žao mi je. Očito je da to nije kokain.
To je moja nećakinja. Ima psihičkih problema.
Tatice!
Tata!
Što ćemo s njom? -Ne znam.
Riješi to, Antônio!
Miči tu djevojku odatle!
Riješi je se, Antônio!
Zašto ne idemo svi zajedno u Disneyland?
Bit ćemo sretna obitelj.
Idiote! Prokleti gubitniče!
Ološu!
Pusti me odavde! Ili ćeš i mene prodati kao ropkinju?
Pusti me!
Antônio!
'Prosti, 'prosti, 'prosti.
Pusti me! Joana! -'Prosti.
Joana! Pomozi mi, Joana!
'Prosti, 'prosti, 'prosti.
Vrijeme je za lijekove.
- Za što je to? - Da se malo odmoriš i zaspiš.
Relaksans.
Vidiš?
Vidi, ovo je moja kći.
Iskušenice!
Kako si?
Zašto sam ovdje?
Tvoj te ujak doveo. Rekao je da si agresivna i da ugrožavaš obitelj.
Nisi bila dobra djevojka.
Možeš li mi nabaviti mobitel?
Mobitel? Fernanda, uzeli su sve.
Moram otići odavde. -Ne shvaćaš. Cijela je ustanova pod nadzorom.
Kamo god se okreneš, oni te promatraju.
Nema izlaza, dušo.
Ali moram ti reći nešto zabavno. Imam iznenađenje za tebe.
Možemo dijeliti moju sobu!
Jesi li me čula? Možeš spavati sa mnom u sobi.
Dušo, neću ostati ovdje.
Otići ću.
Mislila sam da si mi prijateljica.
Koji sam ja idiot.
Kakva sam ja glupača.
Ali ja jesam tvoja prijateljica.
Baš sam glupa.
Što kažeš na to da izađemo kupiti cigarete?
Nas dvije. Idemo kupiti cigarete.
Zaista? -Da.
Žao mi je.
Oprosti mi, Fernanda.
Oprosti mi. -Nema veze.
Sjajna ideja, prijateljice.
Idemo kupiti cigarete. Uskoro će misa.
Svi idu na misu. Idemo u moju sobu.
Odjenut ćemo se i smislit ćemo kako.
U redu? Smislit ću način! Prava si genijalka!
Pogledaj ovu haljinu.
Imaš li haljinu i za mene?
Jesi li ti poludio?
Ti si bio glavni, to je bila tvoja ideja.
Tko je onda gurnuo Marquinha?
OGANJ
MEDIATRANSLATIONS