Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Днес с мен са Сам ван дер Хорст от блога "СамТингНайс"
и любителката на храна Лилиан Шааф от "ЛилианЛайкс".
Ще обяснят 10-те предизвикателства, които ще изпълнят заедно.
- Сам, моля. - Идеите ни за храната са различни.
Издателят ми реши, че ще е добре да ги противопоставим.
- Издател? Книга ли пишеш? - Да. От 6-годишна мечтая за това.
- Винаги съм ти била фенка. - Това е много сладко.
Но не сме тук заради книгата ти. Получаваме еднакви задачи.
Само че подхождаме към тях напълно различно.
Има слух, че и двете кандидатствате за ново телевизионно предаване.
- Вълнуващо. - Много вълнуващо.
Цвекло или не? Цвеклото дава много възможности.
Аз съм Сам от "СамТингНайс". Намирам се в своята градина.
Това е кавало неро - италианско къдраво зеле.
Идеално е за паста или за пържене с нахут.
Рядко се намира в магазините. Но продават зелен боб от Перу.
А това е манголд.
Страшно вкусен, но го измийте, или ще ви влезе пясък между зъбите.
И тор...
Кой трябва да води новото готварско шоу по Ер Ти Ел?
- Зависи какво искат от Ер Ти Ел. - Харесвам органичния подход на Сам.
- Да, но Лилиан е прекрасно момиче. - Може да работят заедно.
- Не може! Мразят се. - Вярно е.
За днешното предизвикателство ще изям призрачна чушка.
През 2007 г. този вид чушки са обявени за най-люти...
Добре, просто ще я изям. Просто ще я изям.
Предизвикателство с люти чушки
Предизвикателство за опитване на храна с вързани очи
100 000 последователи
102 000 последователи
Сам, има ли някой Господин Идеален в живота ти?
- Ами не съм... - Мъж, който ти готви два пъти,
а скоро спира да затваря вратата на клозета? Не, благодаря.
- А ти как се казваш? - Джошуа.
- Не сваляйте ръцете. Продължавайте. - Сам, погледни насам. Снимка.
В Л Ю Б Е Н И В Х Р А Н А Т А
По дяволите.
- Дуко. - Здрасти, Саманта.
- Мамо? - Да.
Кога с баща ти можем да дойдем да те видим?
- Другата седмица? - Добре.
Готвене с Лилиан за сирийци след 30 минути
- По дяволите. Мамо, имам ангажимент. - Трябва ли ти нещо от градината?
- Грозде. - Тя пак ли бърза?
- Тръгвам. Довиждане. - Здрасти, миличка.
Не!
Здрасти.
- Здравейте. - Къде беше?
- Радвам се, че те виждам. - Съжалявам за закъснението.
Благодаря за вниманието, което привлякохте към нас,
и за помощта с готвенето.
Технически, Сам закъсня за готвенето.
- Но има чинии за миене. - Да, няма проблем.
- Довиждане. - Отново, благодаря.
- Къде е кухнята? - Ще ти я покажа.
Дуко де Пау: Как е най-добрата ми авторка?
Готова ли си с първата чернова?
Върви добре. Скоро ще изпратя първа чернова.
Покана: Новият ми ресторант отваря тази вечер - "Джинджър и Сие".
Не искаш да го изпуснеш!
Купи киви, Амстердам
Готвих за бежанци тази вечер. Толкова беше приятно.
Толкова силни и прекрасни хора...
- Съжалявам. Проверявам дали е зряло. - И?
- Прекрасно. Като миниатюрно киви. - Да.
Съжалявам. Селянка съм. Ще купя две кутии.
- Знаете ли какво ще правите с тях? - Да.
- Какво? - Готварските ми тайни ли искате?
5,50.
- Може ли да платя с карта? - Терминалът не работи.
По дяволите.
- Не съм ви виждала тук преди. - И аз не съм ви виждал.
Обикновено тук работи жена. Мила, леко мърлява.
От хората, които държат отворена кутия с котешка храна в хладилника.
Майка ми.
- Лилиан, не. - Не изглеждаш добре, мила.
Слагай си лайка на очите.
- 5,50, моля. - Да.
Здрасти... Прекрасен магазин си имаш.
- Извинете? - Това е за блога ми.
Как да те намеря в "Инстаграм".
- Не се занимавам с такива глупости. - Моля?
- 100 000 души четат глупостите. - Тяхна си работа.
Аз не се интересувам от суперхрани и убийствени тела.
- Няма да те рекламирам безплатно. - Много жалко.
- Не харесвам хранителни блогъри. - Трябва да си ходя.
- Почакайте. 5,50. - Да. Имаш ли пари в брой?
- В брой? - Ще ми изпратите ли "Венмо"?
Не.
Но ще бера плодове в неделя. Малко помощ ще ми е от полза.
Заплащането не е зле. 5,50 на час.
- Съвпадение. - Съвпадение.
- Може. - Телефонен номер.
- 0613882... - Момент...
Нова година е след четири месеца. Дано си готов дотогава.
Чакай, ще пробвам по друг начин.
- Марко. - Сам.
- Миличък, но ся ги. - Как са котките, мамо?
- Какви ги дрънкаш? Мразя котки. - Добре, благодаря.
- Довиждане. - Имаш 46 харесвания в "Инстаграм".
- Публикува ли това? - Не, разбира се.
- Благодаря за плодовете. - За нищо.
- Довиждане. - Довиждане.
- Здрасти, грозен. - Здрасти.
Виж динените репички.
- Прекрасно. - Да.
- Приятелят ти е тук. - Така ли?
- Готови ли сме? - Да. Тъкмо взех последните неща.
- Защо не накара някое от момичетата? - Колежки.
- Сам си подбирам нещата. - Затова те наех.
Друга идея. Поръчах стриди за тази вечер.
- Още не им е сезонът. - Кого го интересува?
Хората ги искат. Доставят ги от Китай.
Ще изглежда, че не знаем какво правим.
Представянето е моя работа.
Ти си върши твоята. Няма да ти се меся.
- И ти не ми се меси. - Но стриди? Как?
Те са за хора, които карат джипове в града.
Какъв е проблемът с това?
Имам ресторант с най-добрия готвач в Амстердам.
Той трябва да разбере кой е шефът.
Глава 1: Летни ястия с цвекло
Опечете цвеклото с моркови...
Късмет на прослушването. Във финалната петица си, нали?
Не забравяй да рекламираш книгата си в социалните мрежи.
Правя целувките с аквафаба, а не с яйца.
Това е течността от нахута, която обикновено изхвърляте.
Вдъхновена от класическата лимонова торта с целувки,
аз правя торта с целувки с мини киви.
Тези плодчета са като вкусови бомбички.
- А и са много устойчиви. - Хубава селянка.
Не е нужно да бъдат внасяни, като нормалното киви.
- Интересно. Не знаех. - Затова искаме Сам.
Концепцията е проста.
Всяка седмица използвам нова местна съставка за сладко-кисела рецепта.
- Имам ли мокри петна? - Не. Но миришеш малко на лук.
Ако получиш свое шоу, това ще помогне на книгата ти.
- Ако изобщо я завърша. - Ще я завършиш.
Почти завърших рецептите. Трябва да започвам с писането.
Само не пиши дългата история как расте цвеклото.
Рецептите не трябва да са прекалено сложни или скъпи.
Може да се рекламира като книгата на Мая за целулита.
Вкусно и автентично...
- Дано и Дуко е ентусиазиран. - "СамТингНайс"?
- Селфи? - Добре.
- Но мириша на лук. - Няма проблем.
- Благодаря. - За нищо.
- Трябва да ти кажа нещо. - Какво?
- Запознах се с продавач на зеленчуци. - Не!
- Ще отидете ли на среща? - Още не сме я уговорили. Виж.
- Готин ли е? - Още не съм му видяла тиквичката.
- Даже в "Тиндър" ли го няма? - Да...
- Стават чудеса. - Но той мрази хранителни блогъри.
- Защо? - Мисли, че търсят сензации.
Хубаво. Достатъчно време беше без мъж.
Покани го на среща. Ще те хареса. Довиждане.
- До нови срещи. - Да.
Какво има?
Нищо.
Добре де, запознах се с едно момиче.
- Сериозно? - Поканих я да берем плодове.
Много романтично. Мен жените не ме канят на такива неща.
- Къде са допълнителните маси? - Защо?
Очаквахме 60 души, обаче идват 80.
Хенри каза, че няма проблем.
Тази вечер е празничното откриване на "Джинджър и Сие".
Готова ли си за последно предизвикателство?
Ако си била поканена, разбира се.
Изключване на уреда за варене.
Поканена съм, разбира се. Идвам. Приемам предизвикателството.
Нямам търпение
- Здрасти. - Искаш ли безплатна вечеря?
Ще променяме ли нещо, преди да сервираме?
- Повече аромат? - Не.
- Така е добре. - Марко.
- Арие остави само това. - Мамо, ти си ангел.
- Късмет. - По-късно ще си поговорим.
- Напомня ми на бившата ми. - Не става за севиче.
Ще я опушим и ще направим рилет.
- С лимонова майонеза и лук. - И естрагон.
- Един от критиците иска разговор. - Да мариноваме рибата?
- По-късно. - Не може да чака.
Не сега. Рибата вече трябваше да е в марината.
По-късно.
- Майка ти ми звънна. - Защо?
- Защото не вдигаш телефона. - Какво й каза?
Ще гледам да ядеш зеленчуци.
- Добре... - Зеле!
Не.
Готова за предизвикателство
Това е просто...
Имам идея.
Ти не си единственият хранителен блогър тук.
- Любимата ти колежка. - Разбира се.
Готова ли си? Писането на ревю е друга работа.
- Ти поне имаш мнение за всичко. - Добре дошли в "Джинджър и Сие".
- Имате ли резервация? - Да.
Хора, пълно е. "Трансавия" имат да се учат от нас.
- Има 20 души в повече. - Поканих блогъри и ВИП-персони.
Блогъри?
- Сам ван дер Хорст и придружител. - Ван дер Хорст.
Хубава дреха.
- Да не е на друго име? - Трябва да е на Ван дер Хорст.
Съжалявам.
Имам блог за храна. Покани ме Хари.
- Хенри. - Да.
В "Инстаграм" писа, че си поканена.
- Да. От Хари. - Хенри.
Феновете ни ще се ядосат, ако предизвикателството отпадне.
Трябват ни. Така стоят нещата.
Добре че са дошли 20 професионални критици.
Да направим обезмаслени кифлички, за да има достатъчно храна.
Имам вяра във вас, хора. Разбийте ги.
Тук съм за изпълнението с гълтане на огън.
Сам от "СамТингНайс"! Сара, намери им хубава маса.
Здравей, Лилиан от "ЛилианЛайкс". Ела с мен.
Остана една свободна маса. Елате с мен.
- Заповядайте. - Благодаря.
Тук сме от час, а дори не съм пийнала нищо.
- Ужас. - Колежката ми ще дойде сега.
Колежката ви каза същото преди половин час.
Съжалявам. Много сме заети. Избрахте ли си?
Искаме дегустационно меню.
- Трябва да питам главния готвач. - Това е възможно навсякъде.
Ще попитам.
- Як... - Какво?
- Заети са. Момичетата се стараят. - Клиентът е цар.
Това ще бъде материал за ревюто ти.
Заповядайте, дами. Фламбирани стриди с гъби.
Благодаря.
- Достатъчно заети сме и без това. - Но...
- Хранителни блогъри. Разкарай ги. - Да ги разкарам...
Съжалявам, готвачът...
... може да дойде да обясни какво е толкова сложно.
Як, стига.
Тогава ще искам...
Севиче.
Ето. Грахово пюре с моркови и севиче.
- Добър апетит. - Благодаря.
Не, чакай.
Готово.
Леле, фламбирани гъби на масата
Севиче в "Джинджър и Сие"
Прочетете първото ми ревю в блога ми.
- Много е вкусно. - Изглежда прекрасно.
- Два пъти севиче. - Да.
- Не свърши ли? - Това е втората партида.
Господин продавач...
Тук ли работиш?
- Срещна ли се с готвача? - Искам да остана безпристрастна.
Все пак ще напишеш позитивно ревю.
Безвкусните отзиви не са от полза за никого.
Не ме е страх да кажа мнението си, дори да е неприятно.
Аз поне съм честна. Последователите ми оценяват това.
Ти просто искаш да те харесват.
Искаш да си удобна.
- Съжалявам, нещо се обърка. - Да, много.
- Да ви предложа нещо друго? - Да отидем за хамбургери?
- Як... Патладжан, моля. - Съжалявам, свърши.
Сладолед на клечка с коричка от морско водорасло?
За онова, което струва 13 евро, ли говорите?
- Да. - Стриди? Заведението черпи.
Сега не им е сезонът.
Не знаете ли какво правят с палавници като вас?
Не, благодаря. Приключихме тук.
Пресни са.
Стриди извън сезона. Сервитьорките не се справяха.
Рибата не беше приятна на вкус. Малка маса...
Може да опитам отново след няколко месеца.
Едно зрънце грозде в киселото мляко. Ужас.
Добре че не се връзваш на хипстърски глупости.
Лил, прекрасно е, че си толкова честна.
Стриди извън сезона. Чак от Китай.
Чакахме 45 мин. за питие. Претенциозно. Напълно бездушно.
Сексист дойде с момиче със стриди. Хаос. Масичка до тоалетните.
И ми сервираха изгнила риба.
Идеално, ако искате да прекарате цяла нощ в тоалетната.
Готвачът за нищо не става. Пълен провал.
Какво мислиш? Корицата трябва да привлича вниманието.
Знаеш ли защо Хелен се продава толкова добре?
- Ами... - Не е заради литературен стил.
- Това продава. Тренираш йога, нали? - Бокс. Йогата не...
Йога мацките ще купят книгата ти. Тренираш и носиш спортен сутиен.
- Не може ли... - Луиз ще насрочи фотосесия.
Не забравяй крайния срок. Нямам търпение за първата чернова.
Трябва да вдигна. Добра работа вършиш.
Дук на телефона. Ще се погрижа.
- Сам? - Тренираше ли?
Дуко иска да съм така на корицата.
- Сериозно? Това не ти подхожда. - Знам. Това е проблемът.
Спокойно, издателите ще ти бъдат в краката, защото...
- Във финалната двойка си. - Наистина?
Последното прослушване е другата седмица.
Ако се справиш като последния път, ще те вземат.
- Но не се обличай така. - А кой е другият претендент?
Елоди я искаше. Но ще се погрижа да те вземат.
Най-после ще работим заедно.
Ще бъдеш като Джейми Оливър, но по-хубава и без тиквичка.
- Рано е за това. - И аз имам да празнувам нещо.
Елоди поема чуждестранния клон.
- Познай кой ще я замести. - Сериозно?
- Поздравления. - Трябва да се докажа.
- Не мога да си позволя грешки. - Ти си самото съвършенство.
Знам, но и те трябва да го видят.
Обади ли се на продавача на зеленчуци?
- Не, имам работа по книгата. - Направи го.
Иначе ще се забравите.
- Действай. - Да.
- Не. - Чакай.
Филтрите са невероятни. Номерът на продавача. Ето.
Пишеш ли му?
Ще ходиш ли да береш плодове този следобед? Мога да дойда.
Ето. Сега гордееш ли се с мен?
- Вкусно ли е? Аз го направих. - Прекрасно е. Какво има вътре?
Нямам търпение. Х.
- Изпрати ми "Х". - Пращам същото на майстори.
- Трябва да се преоблечеш. - Да. По дяволите.
Хайде.
Селянката...
- Да започваме ли? - Да.
Правиш го много професионално.
Береш ябълки. Крадеш конкретни плодове.
- Правиш ли нещо с плодове? - Ям ги.
Питам за работата ти.
Не...
- Пиша. Готварска книга. - Прекрасно.
- Готвачка ли си? - Не.
Пиша за храна. Снимам. Както и да е...
- А ти продаваш зеленчуци. - Магазинът е на майка ми.
- Аз съм професионален готвач. - Така ли?
Егоподиум. Става за ядене. Често готвя с него.
- Недей. Недей. - Няма проблем.
Знам, че се яде, но една овца препика това растение.
- Защо не каза по-рано? - Много си бърз.
Ето.
Зряло сирене с кашу във вулканична пепел.
- Божествено е. - Нали?
- Най-вкусният ябълков пай в Амстердам. - След моя.
"Винкъл" на органичния пазар.
Най-хубавите кроасани в Амстердам.
- "Форт Найн". - "Нимайер".
Поне три части масло за десет части брашно.
- Но да не е мазен на пипане. - И да е хрупкав.
Пълнозърнестите кроасани трябва да бъдат забранени.
Пълнозърнестата паста - също.
Аз знам чудесна рецепта с пълнозърнеста паста.
Ще се направя, че не съм те чул.
- Може някой път да ти я сготвя. - Ще се направя, че съм те чул.
Ела да вечеряш в ресторанта ми. Зад ъгъла е.
- Това твоят ресторант ли е? - Да. Ще влезеш ли?
Не... Да... Не...
Бях забравила. Имам ангажимент. Много съм тъпа. Довиждане.
- Сам. - Да?
- Прекарах си чудесно. - Аз също.
Довиждане. Гадост.
- Ужасен отзив. - И аз ядох севиче. Отврат.
- Критиката на Сам е страшна. - Време е да затворят ресторанта.
Добрият готвач опитва всичко, за да избегне това.
- Извикайте инспекция по храните. - Затворете го.
Благодаря за честността, Сам.
По дяволите.
Редактиране на блога. Отваряне на материал.
Изтриване на материала.
Аз съм Яко. Не слушам гласова поща. Пишете ми. Дочуване.
Продавачът е готвачът в "Джинджър и Сие".
Помощ!
- Някой видя ли ревюто? - Къде е статията?
Така не е предизвикателство.
- Просто бъди честна. Той сигурно... - Това намирисва.
Това е моят отзив.
Докога ще чакат последователите ни, "СамТингНайс"?
Предизвикателството не беше трудно.
- 10 съвета за добра статия. - Нямаме търпение.
По-добре едно ревю в блога, отколкото 10 - в главата.
Сподели ревюто, Сам.
Защо ревюто изчезна? От какво се притеснява Сам?
- Ревюто на "ЛилианЛайкс" е страхотно. - Дали това няма нещо общо?
- 1 - 0 за Лилиан. - Блокира ли, Сам?
Парола
Заради технически проблем сайтът ми временно не беше на линия.
Тозди следобед си прекарах добре. Ще дойдеш ли скоро?
Имаме отменени резервации. Ще променим нещо.
Искам нещо по-рафинирано - мус, желирано месо...
Вижте тези от "Авокадо Шоу". Те схващат.
Може да рафинираме нещо друго.
Поло, ти си добър в кухнята, аз - в маркетинга. Топ отбор.
- Предпочитам... - Не са ли те учили
да не мрънкаш, докато си в изпитателния период?
- Лампите... - Златни лампи. Велики са.
Да го направим...
Недей да търпиш всичките му глупости.
Не го правя, но понякога трябват компромиси.
Той много идеи ли има? Да. Невинаги са добри.
- Но е имал успешни компании... - Вярваш ли си?
Ако продължиш да го слушаш, ресторантът ще стане панаир.
- Какво е това? - Чернова, но...
Искам диета, а не книжка с рецепти. Мислех, че е ясно.
- Блогът ми... - Блогът ти вече не е важен.
Ти се превръщаш в марка. Случайните рецепти не вършат работа.
Трябва начин на живот. Диета. Не искаш ли да си във висшата лига?
- Искам лична готварска книга... - "Лична" е ключовата дума.
Личния ти начин на живот. Личната ти диета.
Личното ти хубаво тяло.
Ако няма резултат другата седмица, ще ми върнеш аванса.
Човекът за срещата е тук. Франс, как си? Седни.
Г-це Ван дер Хорст? Сам? Исках да... Много благодаря.
Благодарение на теб осъзнавам какво ям.
- Радвам се. - И не се притеснявай за Дуко.
Само се прави на мъжкар, за да компенсира за нещо.
- Типично. - Знам.
Селфи?
Следвам те от две години.
- Задръж я. - Благодаря.
Вижте какво извадих от кошчето. Страшното ревю на Сам.
Какво, по дяволите?
Лилиан? Лилиан!
- Може ли да поговорим? - Здравей, Сам.
- Бра ли плодове с продавача? - Защо публикува ревюто ми?
Защото теб те беше страх. Не предизвикаха само мен.
- Изтрий го. - Веднъж онлайн, винаги онлайн.
Трябва ли да ти обяснявам интернет?
Кучка! Разкарай това ревю!
- Върни ми телефона! - Не!
- Върни ми го! - Не!
Виж...
- Хайде да не качваме снимките. - Става.
Вдъхновение за диетичната книга.
Ще се радвам да се видим отново.
"Марко, трябваше да ти кажа от самото начало, но...
Имам блог за храна." Не...
"Трябваше да ти кажа по-рано, че имам блог за храна."
"Марко... Лъгах те от самото начало.
Знам, че не харесваш хранителни блогъри, но..."
"Сега ще го направя още по-лошо."
- Не. По дяволите. - Леле!
Нося ти нещо.
- Шоколадово яйце? - Шоколадът не е важен.
Шоколадът винаги е важен.
Това...
Важно е това вътре. То е истинската изненада.
Не всяка изненада е приятна.
Ти изяде яйцето му. Той се нужда е от дом.
Като говорим за изненади, които не са приятни...
- Хубаво е в Амстердам. - Ела.
Исках да ти кажа...
Имам блог за храна.
- Знам, че не харесваш блогъри... - Как се казва диетата ти?
Извинявай, това беше грубо.
Разбирам те, но блогът ми не е за модни течения.
Пиша за местна и сезонна храна.
Понякога трябва да правя неща, които не ми пасват.
И с мен е така. Шефът все ме командва.
Иска храна за "Инстаграм".
Трябва вкусът на страстта да е в снимката.
"Страст" е клише. Някога думата се е използвала за любов.
А сега с нея наричат хлябове в магазините.
Мисля, че ти си много страстен.
- Ела. - Още не са отворили.
Познавам човек тук.
Ако не потръгне, мой приятел има ресторант в Милано.
Има земя, където гледат маслини и други зеленчуци.
Извинявай.
Марко.
Да... Да...
Това пък откъде дойде?
Да, но...
Мога да дойда след три часа. Добре, хубаво, идвам.
- Съжалявам. Трябва да тръгвам. - Какво има?
Друга блогърка е написала ужасно ревю. Лилиан...
- Марко... - Трябва да тръгвам.
Не, трябва да ти кажа... Марко?
"Изгнила риба". "Бездушно". "Дървено".
Тези тагове не ми харесват, Поло.
- "Готвачът за нищо не става." - Просто едно ревю.
Но хората го приемат сериозно. И се копират едни други.
Губим резервации.
За по-малко от час ревютата ни се сринаха от 4,5 на 1.
- Толкова бързо? - Добре дошъл в 21-ви век.
Ти си от хората, които си мислят, че интернет затваря в 21 ч.
Ето: "Севиче с гнила риба е смъртен грях".
Друго: "Отмених резервацията си.
Не исках да пилея пари в ресторант, който не е съвсем на ниво".
Умряхме още преди да тръгнем.
Но няма да приема това току-така. Ще вдигнем мизата.
Рибата беше грешка, защото се наложи да импровизираме.
- Нека го направя по своя начин. - Да е по-добре от "Ел Були".
Утре ще направя ново меню. Ще е готово в четвъртък.
- И аз ще дойда. - Имаш почивен ден.
Ще бъда там.
Хенри?
Добре.
- Сбъркана концепция. - Тъпи декори.
- Скъпо. - Неподходящи ястия.
Писна ми от претенциозни заведения.
Завърши ли ястието за прослушването? Имам среща с Елоди.
Да знаеш, тя обича паста с козе сирене.
- Как реагира продавачът? - Лилиан публикува ревюто ми.
Той го прочете.
- Мамка му. Ядоса ли се? - Да. На Лилиан.
- Мисли, че тя го е написана. - Сега не се оплесквай.
Случи се много бързо. Опитах се да му кажа, но не успях.
- Сам, трябва да бъдеш честна. - Знам.
- Мамка му. Елоди. Трябва да затварям. - Благодаря. Дочуване.
- Прочете ли ревюто? - Не искам да го чета.
- Права е. Онази вечер не беше добре. - Ти защитаваш ли я?
Мацката със стридите? Сериозно?
Ще го направим различно. Нали не си дошла да мрънкаш?
- Кога блогът ти ще се върне? - Страшно ревю.
- Жалко, че беше в блога на онази. - Какво има? Липсваш ни.
Сам, съжалявам, че си тръгнах така.
Криза в "Джинджър и Сие". Правя ново меню.
Да не би сам да е изтрила ревюто в замяна на вечеря?
- Не е такава. - Тогваа къде е ревюто?
- Звезда е и няма време за сайта. - Как мина прослушването?
Някакви новини за прослушването?
Може ли да взема вдъхновение от блога ти?
Сайтът е в ремонт. А и не ти трябва. Знаеш какво искаш, нали?
Не, не. Не.
Мамо... Не.
Приятно е, че дъщеря ми се радва да ме види.
Здравей, дъще.
- Какво става? - Не, не, не! По дяволите!
- Отвори прозореца. - Татко, спри димния детектор.
- Изключвам го. - Ето го проблема.
Проклет шум.
- Ами... Я да видим. - Мамо, недей.
Само разчиствам.
Диета? Какво можеш да ядеш? Топла вода с мента?
- Внимавай с компостера. - С какво?
Нещо, което гражданите използват.
- Хубаво грозде. - Благодаря.
Намерих твоя герой от времето когато ти беше на 12 г.
Рудолф. "Живот и готвене".
Старата ти книга с рецепти.
Вдъхновение за книгата ти.
- Нямаме място за всичко това. - Имате четири спални и гараж.
Шоколадова торта с круши.
- Може ли да върнете тези неща вкъщи? - Тук е страшна кочина.
Готвя се за прослушване и трябва да отида до градината.
- Ще дойдем с теб. Хайде. - Не.
- Хайде. - Добре.
Заради мен онзи ресторант има проблеми.
Не си виновна, че храната е била зле.
- Била си обективна. Това е важното. - Това е проблемът.
Храната беше интересна, но много неща се объркаха тогава.
Възможно е да съм се изкушила да бъда необичайно критична.
- Защо? - Заради Лилиан.
- Тази със зъбите? - Тази със спортния сутиен.
- Искаш ли босилек за песто? - Да.
- Да набера ли? - Да. Благодаря, татко.
Ами ако фалират заради мен?
Ако храната е добра, ревюто скоро ще бъде забравено.
- Тук е. - Не, това е мента.
Ревюто не се забравя лесно. Щом е онлайн, винаги ще е онлайн.
Вярно е. Онзи, когото харесваш. Как се казваше?
- Джордж Клуни? - Не, хубавият.
- Брад Пит? - Не, онзи със сините очи.
- Джуд. - Джуд Лоу.
Допусна една грешка, която вечно ще го преследва.
- Много глупаво. - Да, да го каже.
- Татко... - Ще те дават по телевизията.
Ако прослушването мине добре.
Давай го леко. Понякога се тревожим за теб.
Няма нужда, мамо. Чакайте малко. Охлюви. Лоша работа.
Занесете това вкъщи, иначе ще трябва утре да го изхвърлите.
- Да го изхвърлим ли? - Мамо, ти си гений.
- Сам. - Здрасти. Къде си?
Ехо?
- Здрасти. - Здрасти.
- Ти сигурно си Сам. - Да.
- Одри. - Сам.
Мисля...
Добре.
Тръгвам си.
Съжалявам...
- Трябва... Трябва да... - Добре...
- Ще дойдеш ли? - Да.
- Хрумна ми една идея. - Така ли? Каква?
Трябва да те направим известен като готвач,
без да го превръщаме в модно течение.
Затова трябва да е нещо, което да се запомни и да ти пасва.
Аз запомням ли се?
Може би.
Виж, хаштагът "НулевоПилеене" има 8,9 милиона публикации в "Инстаграм"
и 5,1 милиона публикации в "Изискани заведения".
Все повече хора не искат да използват пластмасови прибори
и да се пилее храна.
Но ресторантите с нулево пилеене тук сервират храна като в закусвалня.
Амстердам се нуждае от изискан ресторант с нулево пилеене.
Да! Мисо от лимонова кора, гледане на гъби в утайка от кафе,
консервиране на храна, която иначе ще изгние.
Познавам доставчици, които изхвърлят несъвършена храна.
Като говорим за това,
нося ти несъвършено зеле от градината си.
Помислих си, че можеш да направиш нещо съвършено от него.
От баща си си спомням само как готвехме заедно.
Трябваше да опитвам всичко. Първо помирисвам, после опитвам.
След като той почина, майка ми се скъсваше от работа.
Трябваше да се оправям сам... Както и да е...
Разкажи ми за себе си.
Спомням си как с родителите ми
измихме, изсушихме и посадихме семената от една тиква.
След няколко месеца градината беше пълна с малки тикви.
Беше вълшебно.
В гимназията харчех парите си за дрехи за храна.
- Така ли? За каква храна? - Френски сирена, херинга...
Интересни и вкусни неща.
- Какво правиш? - Приятелката ми й е фенка.
- Трябваше да питаш. - Съжалявам.
- Няма проблем. Да се снимаме заедно. - Сериозно?
Тя ще се зарадва.
- Как се казва приятелката ти? - Симоне.
- Благодаря. - За нищо.
- Отново, съжалявам. - Няма проблем.
- Довиждане, благодаря. - Довиждане.
Как понасяш това?
- Част от работата ми е. - Довиждане.
- Помахай му. - Довиждане.
Амстердам е толкова красив, когато човек е във водата.
По амстердамските канали
загубих сърцето си завинаги.
Амстердам изпълва мислите ми.
Най-красивият град в страната.
Всички жители на Амстердам,
които, всъщност, са от провинцията,
но не искат да живеят другаде, а искат място за паркиране...
Нямам кола. Светлините на площада през нощта...
Няма нищо по-хубаво
от това да си от Амстердам, а да си с провинциалистка.
- 14 пропуснати повиквания. - Стигна ли? Обади ми се.
- Прослушване - след 30 минути. - Мамка му.
Трябваше да бягам. Прослушване. Късмет с новото меню днес.
Къде изчезна?
При продавача ли беше?
Не е истина! Разкажи ми всичко!
- Но не сега. Много съм стресирана. - Аз също.
Следва рецептата ми за старомодна паста с песто, но с изненада.
Вместо пармезан, използвам сирене.
Какво сирене ли? Козе сирене. Полезно е за червата.
На зрителите не им се слуша за черва.
Паста с песто, с козе сирене.
Полезно е за... За тялото.
Съжалявам, отнесох се.
- Не бързай. - Ами...
Да...
Мисля, че схванахме картинката, Сам. Благодаря.
- Мога да започна отначало. - Няма нужда.
- Видях достатъчно. - Съжалявам, не знам...
Мисля, че... Нервна съм...
Яко, моля те, изпрати я и доведи Лилиан.
Благодаря, Сам.
Как мина? Ревюто ти трупа популярност.
Затова ли имаш проблеми с блога? Или си заета с друго?
- Лилиан, готова ли си? - Родена съм готова, Джаки. Хайде.
Да...
Това е гласовата поща на Марко. Оставете съобщение след сигнала.
Марко, ще ми се обадиш ли, когато си готов?
Новото меню. Пушена гъска със зелево пюре
и мисо с ръжен хляб.
Печена ябълка с глазура от черен чесън.
Да опитаме.
Направено е от храна, която иначе би била изхвърлена.
Нулево пилеене.
Какво е това? Масата не е кофа за боклук.
- Марко... - Ще обясня още веднъж.
Хората идват тук, за да бъдат изненадани.
Идват, за да получат нещо, което не са виждали преди.
- Трябва и да е вкусно, нали? - Разбира се, но да е смайващо.
"Какво е това?! Какво преживявам?
Всички трябва да го видят." Щрак-щрак, и в социалните мрежи.
Искам това. Форма, която прилича на чаша,
изсипваме бульон отгоре и тя се стопява пред очите ни.
А ти ми предлагаш нещо, което всяка италианска домакиня може да направи.
- Чакай малко. - В свободното си време.
Ако идеите ми не те интересуват, защо изобщо ме нае?
- Добър въпрос. Уволнен си. - Моля?
Нямам време да те водя за ръчичка.
- Тази вечер ти е последната тук. - Хубаво.
- Довиждане, Марко. - Довиждане, Хенри.
Нямате нови съобщения.
Сам?
Ами поздравления.
- За какво? - За шоуто.
- Но прослушването... - Но спри да се съмняваш в себе си.
На никого не му се гледат такива неща.
- Поздравления! - Не можах да вляза в сайта ти.
- Може ли да го върнеш на линия? - Да...
- Благодаря. - До този следобед.
Трябва да тръгвам.
Сам? Сам!
Какво ти става? Трябваше да те хваля до небето!
А на теб май не ти пука.
Ехо! Трябваше да се старая да убедя Елоди.
Тя предпочиташе Лилиан.
Нов приятел? Махане на ревюто? Съвпадение? Лицемерие.
- Мамка му. - Какво?
- Не е за вярване. - Трябва да се видя с Марко.
Това е гласовата поща на Марко. Оставете съобщение след сигнала.
- Марко... - Проблемът не е в ревюто.
Това си е твое мнение. А и си права за важния проблем.
Но беше подло да не казваш нищо през цялото време.
Да се преструваш.
Що за лицемерие.
Чаках точния момент...
- "Точния момент" ли? - Марко, моля те...
Човекът каза да се махаш.
Добре се справяш с рекламата.
Продължавай да рекламираш книгата, докато си под прожектора. Дуко.
Приятна вечер.
Скъпи Марко.
Може ли да поговорим?
Потапяме се в света на хранителните блогове.
След тежко ревю животът на "СамТингНайс" се проваля.
Не очаквах Сам да е толкова груба.
И изчезна изведнъж. Прекалено голямо съвпадение.
Случва се човек да се влюби. Това не е проблемът.
Проблемът е, че тя излъга. Така не се прави.
Последователите ни заслужават истината.
Има достатъчно...
Двулична кучка с автентична храна.
Очаквах Сам да е различна. Лъжкиня.
Фалшива блогърка. Не заслужаваш доверие.
Не очаквах такава подлост от "СамТингНайс".
- Онази от "СамТингНайс". - Наистина ли?
Много е двулична.
Няма го.
Заповядайте.
Благодаря.
Предложението да водиш предаване е оттеглено.
- Какво? Но... - Трябва да пазим репутацията си.
- Договорът вече е подписан. - Сам...
Радвай се, че няма да плащаш за щетите, които понесохме.
Яко? Нещо да добавиш?
Не. Разбирам.
- "Разбирам"? - Заложих си главата за теб.
Не го ли разбираш? Беше най-добрата, но се оплеска.
- Як... - И мен замалко да ме уволнят.
Обвиниха ме във връзкарщина. А ти просто се отказваш от мен!
- Кой от кого се отказва? - Казах ти да му кажеш истината.
- Да, зарови си главата в пясъка. - Все едно ти си идеална!
Загубих повишението!
- Як! - Не!
Як!
Миличка. Хубаво е, че дойде.
- Миличка... - Дай ми чантата си.
Даже има пемза за мазоли...
... цвят. Може да използвате кивано.
Специален плод с прекрасен вкус.
Шейкът не само е здравословен, но и изглежда добре.
А тук...
- Чай. Захарта е на масата. - Кой още слага захар в чая?
Защо не излезеш да подишаш чист въздух?
Излежаването по цял ден не те прави щастлива.
Опита ли латинката вече?
Ето.
- Татко? - Да?
- Четеш ли блога ми? - Да. С майка ти четем всичко.
Като го четеш, мислиш ли си: "Това е типично за Сам"?
Изглежда добре. Всичко е здравословно.
Имаш много последователи.
Но работиш много. Не може ли да намалиш малко темпото?
Като тези охлюви. Най-ужасният кошмар за майка ти.
Искаш ли?
Готварските книги на Сам
Целувчени призраци
Какво е нужно? Яйца, пудра захар, шоколад...
Коледни закуски
За рождения ми ден - ябълков пай с бита сметана
Сушените ябълки на дядо
Ухаят приятно, но правенето на пай е по-забавно.
Миличка...
- Обади ми се, когато се прибереш. - Да.
- Благодаря, мамо. - За нищо.
Скъпи читатели, извинявам се, че толкова време не бях на линия.
Наистина съжалявам.
Не бях напълно честна.
Понякога човек трябва да си припомни кое е наистина важното.
Мамо, успях.
Изживях своя личен момент като от "Сексът и градът".
- Здрасти. - Здрасти, Сам, имаме работа.
- Какво? - Идвам след 4 минути.
Бъди готова. Облечи се добре.
Не е нужно "Ревюгейт" да навреди на книгата ти.
Няма лоша реклама.
Снощи Луиз ми каза за откровенията ти.
- Много са вдъхновяващи. - Хората искат точно това.
Книга за диета с разкази за скорошните ти преживявания.
С Марко и останалото. Ще е бестселър.
- Не се отказахме от теб. - Къде отиваме?
Жена ми играе тенис с Лорета. Това е страхотна възможност.
Лорета?
Аз съм. Тук сме. По-живо. Мърдай.
- Ето. Отново изглеждаш чудесно. - Прекрасно.
Гледате "На кафе".
Гостува ни хранителната блогърка Сам ван дер Хорст.
- Сам, радвам се, че си тук. - Благодаря за поканата.
Познаваме Сам от блога й - "СамТингНайс".
Наскоро обаче всички говориха за нея.
Може да се каже така, нали?
- Нали? - Да.
А вчера в блога ти се появи онова извинение.
Вече изобщо не разбираме. Моля, обясни.
Добре. Ами...
Започнах блога заради своята страст.
Заради любовта си към хубавата храна.
- Почтени, здравословни рецепти... - Ариан!
Това направи блога ми популярен, но трябваше да радвам феновете си.
Затова започнах да правя определени неща.
После получих възможност да напиша готварска книга.
От шестгодишна го искам.
Но издателят ми искаше да тръгна в съвсем различна посока.
Започнах да правя неща, които се очакваха от мен.
И, което е по-лошо, неща, за които си мислих, че се очакват.
Като предизвикателства и ревюта.
Това е да си инфлуенсър.
Само че имах чувството, че на мен постоянно...
- Постоянно... - Постоянно ти влияят.
Че ми инфлуират други хора.
- Може ли да се каже така? - Разбирам те.
Както и да е, когато всичко се срина,
осъзнах, че съм се отдалечила от това, което ме радва.
Малко е късно за това.
Какво послание искаш да дадеш на последователите си?
Бъдете верни на себе си.
Ако усещате, че нещо не е добре, вероятно наистина не е.
Омръзна ми да съм вечно неудовлетворена
и все да искам да се усъвършенствам.
Искам да правя нещата, които ме правят щастлива.
Да се върнеш към корените.
Да, обратно към корените.
- Благодаря. - Имаме изненада за теб. Гледай.
Да видим дали си е вкъщи. Марко?
Добро утро, Марко. "На кафе". Участваш в предаването.
Как ще отговориш на последната публикация в блога на Сам?
- Не я прочетох. - Решила е да подходи различно.
Наистина съжалява за случилото се. Искаш ли да й кажеш нещо?
- Не, заминавам. - Къде отиваш?
- Далеч от Амстердам. Довиждане. - Но, Марко... Марко!
Може ли да поздравя някого? Мамо, поздравявам те!
- Знаеше ли за това? - Идеята беше моя. Страхотно, нали?
- Майната ти и на теб, и на диетите! - Какъв ти е проблемът?
Не искаш ли хубава книга? Това е страхотна реклама!
- Извинявай. - Какво?
Ти си абсолютен нещастник.
Да, но...
Пак ще ти се обадя.
Извинявай.
Ела насам.
- Сега какво ще правиш? - Може би има друг издател...
- Не, глупаче. Питам за Марко. - Той не ме иска.
Отвори си очите. Иска те. Без филтри и последователи. Иска теб.
Само трябва да се постараеш повече.
Най-после намери човек, на когото му се слуша за цвекло.
Италия. Далеч от Амстердам. Милано.
Негов приятел има ресторант там. Той заминава.
Такси!
- Як, не сме в Ню Йорк. - Повиках убер.
- Тази кола ли? - Яклин? За Хаутхавен?
Да, и дайте газ. Тя има романтичен проблем.
- С колело ще е по-бързо. - Но тя ще пристигне изпотена.
- Не може ли по-бързо? - Ами... Така няма да стане.
Да видим дали ще мина оттук.
Така, дами. Така е в Амстердам.
- Ще се справиш, нали? - Добре.
- Бързо. - Ритберген, виж, лилаво такси.
- Дами, слезте от колата. - Миличка, дай целувка.
Добре дошли в Амстердам. Лунапарк за пияници.
Разкарайте се от пътя.
- Ще тичам. - Какво?
- Целувка! - С токчета съм. Ще бързам.
Дай целувка.
- Закъсня. - Наистина ли? Гадост.
- Италия... - За да му разбиеш сърцето пак?
- Не стана така. - Точно така стана.
После кой му помагаше да се оправи? Аз.
Стига. Съжалявам, че казах, че си мърлява жена с котки.
- Махай се. - Съжалявам.
- Трябва да знам къде е Марко... - Иначе какво?
Иначе вече не знам. Моля те.
Тук съм!
- Бързаме. - "Схипхол".
Сигурно си представяш как тичаш през площада.
- Той няма да хваща самолет. - А какво?
- Милано? - Рим. Автобусът за Милано тръгна.
- Мамка му. - Шегувам се. Отивам в Милано.
- Ще се пътувате ли? - Не. Трябва да говоря с някого.
- Добре, бързо. - Да.
Марко?
Марко... Марко?
Съжалявам. Знам, че не ме искаш,
и разбирам, че предпочиташ да береш маслини.
Но трябва да ти кажа, че съжалявам.
Съжалявам за ревюто. Съжалявам и че не ти казах.
Съжалявам, че не смеех да бъда себе си, за разлика от теб.
Боях се да не те загубя още преди да си станал мой.
Разбирам, че вече не ме искаш, но аз те искам.
Искам те.
Искам да си говорим за храна до зори, докато ме целуваш.
Искам на сутринта да обсъждаме откъде се купуват кроасани.
Да пием кафе от кафеварка
и да се чудим как хората търпят това от машина.
Да спорим как се бели грах.
Да направим хотел за червеи заедно и да правим мисо.
Да се целуваме под смокинята в моята градина.
Искам да ми липсваш, когато работиш дълго в кухнята.
Да се чувствам цяла, когато се гушкаме в леглото.
Искам да бъда тази, която съм, с теб.
Да бъда тази, която винаги съм била. Просто бях изгубила себе си.
Съжалявам за всичко.
Свърши ли?
Съжалявам.
Сам?
Всичко е наред. Не беше наред, но...
- Всичко е наред. - Наистина ли?
Ще се радвам да направя хотел за червеи с теб.
- Здравей, селянке. - Здравей, продавачо.
- Сам? - Да?
- Това е верандата. - Боже, гледай.
- Хубава е, нали? - Прекрасна е.
Наистина...
- Вие сигурно сте Миеке и Ариан. - Да.
- А ти си Лоес. - Приятно ми е.
- Здрасти. - Здрасти.
- Какво ще кажете? - Добре дошли.
- Направиха го съвсем сами. - Децата ни са талантливи.
- Носим ти нещо, Лоес. - Нямаше нужда.
- За котките. - Татко.
Влюбени в храната
- Какво? - Прекрасно!
- Миличка! - Страхотна снимка!
- Искам да я покажа на Марко. - Кутиите са пълни.
- Скъпи? - Да?
- Пристигнала е. - Гледай.
- Хубава е, нали? - Добре се наредиха нещата.
- Шампанско. - Гледайте.
- Прекрасно. - Благодаря.
Прекрасно, благодаря.
Къде е Яко?
- Ето я. - Сигурно искаш чаша.
- Миеке. - Здрасти.
- Ариан. - Яклин.
- Имаш... - Какво?
- На устата... Наздраве, Яклин. - Наздраве, Саманта.
- За "Сам Марко". - За "Сам Марко".
- Наздраве. - Наздраве.
Ще донесем още една бутилка.
- Дайде да видя. - Хубава е, нали?
- Написала си цяла глава за цвеклото. - Един от малкото зеленчуци...
Поздравления за новото заведение.
Вдъхновена от "СамТингНайс", и аз ще последвам сърцето си сега.
Първата ми книга за диети излиза скоро.
Може да я поръчате предварително. Следете "Инстаграм" за информация.
Рецепти, фитнес, диета, забавно, книга
Не знаех, че цвеклото е толкова вкусно.
Изискана храна и нулево пилеене. Почти без месо сред зеленчуците.
Ще се върна.
Превод АЛЕКСАНДЪР МИШКОВ
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО