Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מה המצב, דריו?‬
‫תזכור, אתה ואשתך באים‬ ‫לארוחת ערב בשישי אצלי ואצל שרה.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תשכח, ואל תאחר.‬
‫ברור. אנחנו נביא את היין.‬
‫קיארה, איפה היית?‬
‫ביום שישי הבא, ארוחת ערב אצלנו. בסדר?‬
‫סליחה, הייתי בחדר הכושר. נהיה שם!‬
‫מטאו?‬
‫אתה ואשתך באים אלינו‬ ‫לארוחת ערב בשישי, זוכר?‬
‫ברור. נהיה שם.‬
‫להביא יין?‬
‫היי, ג'וליה. סגרנו על ארוחת ערב בשישי הבא?‬
‫היי, שרה. ברור שאני באה.‬
‫אתה באמת מאמין בדבר טיפשי כל כך?‬
‫אתה ושרה מוכיחים את זה.‬
‫על מה אתה מדבר, פרנצ'סקו?‬
‫על נפשות תאומות?‬ ‫-כן.‬
‫אתה מכיר הרבה זוגות‬ ‫שהכירו בתיכון ונשארו יחד 20 שנה?‬
‫בסדר, אבל…‬
‫מה היה קורה אילו כשהייתי בן שמונה‬ ‫ההורים שלי היו מחליטים לעבור לבוסטון?‬
‫לבוסטון?‬ ‫-כן, לבוסטון.‬
‫אתה חושב שלעולם לא הייתי מתחתן?‬
‫שהייתי חי חיים עצובים ובודדים‬
‫כי הנפש התאומה שלי הייתה גרה ברומא?‬
‫לא היית פוגש את שרה.‬
‫היית פוגש מישהי אחרת בתיכון בבוסטון,‬ ‫ועדיין הייתם יחד.‬
‫אי אפשר לדעת את זה.‬
‫כל הרעיון הוא מגוחך.‬
‫אתה חושב שבמקום כלשהו בעולם‬ ‫יש מישהו שמשלים אותנו?‬
‫זה מגוחך.‬
‫מגוחך? אפלטון כתב על זה ב"המשתה".‬
‫כן, אני יודע. התפוחים.‬
‫הוא לא מדבר רק על תפוחים. זה מורכב יותר.‬
‫בעבר בני האדם היו מושלמים.‬
‫בסדר.‬
‫האלים קינאו בהם, אז…‬ ‫-הם חצו אותם לשניים.‬
‫ומאז כולנו מחפשים את החצי השני שלנו.‬
‫כן, אני זוכר את זה היטב.‬
‫זה קשקוש.‬
‫בעיניי זה יפהפה.‬ ‫-מה?‬
‫המיתוס של הרמאפרודיטוס.‬ ‫-זה קצת כבד.‬
‫מה? זה יפהפה.‬ ‫-שיחה ברומו של עולם.‬
‫שיחות עמוקות, נפשות תאומות…‬
‫אני מאמין בזה.‬ ‫-רומנטי מאוד.‬
‫נדליק את הגריל בעוד רבע שעה?‬
‫כן, המפקדת.‬
‫אני יודע שזה פרדוקס,‬ ‫אבל בגלל שאתם יחד כבר המון שנים,‬
‫אני מרגיש שאתם קצת מזלזלים בזוגיות שלכם.‬
‫תשמעו אותו!‬ ‫-וואו!‬
‫אתה מזלזל בי!‬ ‫-לא, ממש לא!‬
‫לא אמרתי שאתה מזלזל בה,‬ ‫אבל היית פעם עם אישה אחרת?‬
‫נו?‬ ‫-טוב…‬
‫כן או לא?‬ ‫-לא משהו רציני.‬
‫לא. בדיוק.‬
‫לי היו מערכות יחסים רציניות לפני פדריקה.‬
‫מה?‬ ‫-ואז פגשתי אותה ו…‬
‫הצלה יפה.‬
‫חשבתי, "היא האישה של חיי".‬ ‫-מותק…‬
‫הנפש התאומה שלי.‬ ‫-אוי, יקירי.‬
‫לא השתכנעת?‬
‫אולי לא.‬ ‫-לא…‬
‫אפילו לא קצת?‬ ‫-לא.‬
‫יש לכם זוגיות נהדרת, אני לא מכחיש את זה.‬
‫פשוט…‬
‫אתה חושב…‬
‫אתה רוצה…‬
‫שנספר להם?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר, נספר לכם סיפור.‬
‫ובסוף הסיפור תגיד לי‬ ‫אם אתה עדיין מאמין בנפשות תאומות.‬
‫טוב, בואו נשמע.‬ ‫-אתה מסכים?‬
‫בסדר.‬ ‫-לפני שנתיים בערך‬
‫שרה ואני היינו נשואים טריים‬ ‫ובדיוק קנינו את הבית הזה.‬
‫ארגנו כאן ארוחת צוהריים גדולה…‬
‫עם ארבעה חברים.‬ ‫-עם ארבעה חברים.‬
‫אני הזמנתי שתי חברות‬
‫ולוקה הזמין שני חברים.‬
‫זהו, הגענו.‬
‫סליחה על הבלגן.‬ ‫קיבלנו את המפתחות רק לפני יומיים ו…‬
‫אצלי מבולגן יותר, ואני גר שם כבר חמש שנים.‬ ‫-שלום.‬
‫והם עוד הקדימו בעשר דקות, לא ייאמן!‬
‫ביקשתי מהם להקדים בחצי שעה.‬
‫בשבילכם.‬ ‫-נחמד מצידך!‬
‫הוא שמח.‬ ‫-וגם זה.‬
‫איזו מרפסת!‬ ‫סליחה, התעייפתי מהעלייה במדרגות.‬
‫תעשו לנו סיור בבית?‬
‫נעשה את זה אחר כך, חבר'ה.‬
‫יש לנו מעט מאוד זמן.‬
‫מה קורה?‬ ‫-יקירי, בבקשה.‬
‫אני יודע, הבטחתי לך.‬ ‫-מה?‬
‫חבר'ה, אתם צריכים לדעת‬ ‫כמה דברים על החברות של שרה.‬
‫הן שוות?‬
‫בגלל זה באנו מוקדם?‬ ‫-או…‬
‫חבל שהגעתם באיחור של חצי שעה.‬
‫פגשתם אותן בחתונה.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫טוב, נתחיל בג'וליה.‬
‫היא מתמטיקאית.‬
‫מה קנית להם?‬
‫דקנטר ליין. ואת?‬
‫מנורה.‬
‫היא עובדת בבניית מודלים פיננסיים.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫היא הסבירה לי את זה מיליון פעמים.‬
‫זאת עם השיער הארוך.‬
‫לא! זאת קיארה.‬
‫לג'וליה יש שיער קצר יותר, קצת גלי.‬
‫הבנת?‬
‫היא לא בחורה שרואים וישר חושבים,‬
‫"בטוח יש לה תואר בסטטיסטיקה וכלכלה".‬
‫לא, כלומר…‬
‫היא…‬
‫היא בטוחה בעצמה. היא חכמה.‬ ‫-כן.‬
‫בהתחלה היא עושה רושם של בחורה יהירה קצת,‬
‫כאילו היא חושבת שאתה אידיוט‬ ‫בכל פעם שהיא מסתכלת עליך.‬
‫נחמד.‬ ‫-אבל היא ממש לא כזאת.‬
‫והשנייה?‬
‫זה משהו ש…‬
‫שכולם צריכים.‬ ‫-כן.‬
‫השנייה היא ההפך המוחלט.‬
‫היא טיפשה?‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫למדנו יחד באוניברסיטה. היא רופאה מרדימה.‬
‫לא שיש לזה משמעות.‬
‫היא מגנט חברתי.‬
‫היא תמיד מוקפת באנשים.‬
‫ברגע שהיא נפרדת ממישהו…‬
‫אז למה היא ההפך המוחלט?‬ ‫-כי…‬
‫היא מתוקה, אכפתית, חייכנית וקורנת.‬
‫היא נראית כמו בת השכנים,‬
‫אבל היא יודעת מה היא רוצה.‬
‫והיא גם שווה.‬
‫וזה דבר טוב.‬
‫טוב מאוד.‬
‫זה היה הפעמון? אני אפתח.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-לא!‬
‫השתגעת?‬ ‫-נו, באמת!‬
‫איזה…‬ ‫-לעזאזל!‬
‫אמרתי לכם להיות פה ב-13:00.‬
‫תדרוך של חצי שעה זה קצת מוגזם.‬
‫תזכור: קיארה, שיער ארוך כהה.‬
‫שיער ארוך כהה.‬
‫למה הוא מקבל את קיארה?‬
‫הבנתי. אתה ושרה אמרתם,‬
‫"מטאו הוא בחור אוהב ורגיש,‬ ‫עם משקפיים בכיס של החולצה…"‬
‫הגיוני.‬
‫"…הוא יקבל את המתוקה."‬
‫"ניתן את התוקפנית לעורך הדין,‬
‫הוא יודע להגן על עצמו."‬
‫מה שנכון נכון.‬
‫סליחה, אבל מה נראה לכם?‬
‫שרה ואני נשואים טריים. נראה לכם‬ ‫שנבזבז את זמננו בשידוך בין החברים שלנו?‬
‫לא.‬
‫זו רק ארוחת צוהריים עם חברים…‬
‫שכולם במקרה רווקים.‬
‫זה צירוף מקרים.‬ ‫-בדיוק.‬
‫בסדר, מאז החתונה‬
‫חשבנו, "חייבים להפגיש ביניהם".‬
‫תקשיב…‬
‫מה אתה לא אמור להגיד?‬
‫אני לא אמור לומר לכם‬ ‫מי לדעתנו מתאימה לכל אחד מכם.‬
‫ברור. כנות היא…‬
‫כנות היא הבסיס לכל נישואים…‬
‫בהחלט.‬ ‫-…מוצלחים.‬
‫אז אתה חושב ששרה לא סיפרה‬ ‫לחברות שלה על שנינו כל השבוע?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫יפה, הנישואים מתחילים בשקר. שניים, למעשה.‬
‫הן כאן. בבקשה.‬
‫הגענו. הן כאן!‬
‫היי!‬ ‫-בנות!‬
‫מה שלומך? היי.‬ ‫-היי.‬
‫תודה.‬
‫איזה יופי.‬ ‫-היי.‬
‫טוב…‬ ‫-אז…‬
‫תכירו, דריו ומטאו.‬
‫קיארה וג'וליה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫בירה?‬ ‫-כן, תודה.‬
‫לך כבר יש?‬ ‫-כן.‬
‫ג'וליה?‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה, לא התכוונתי…‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אפשר לקבל בירה, מותק?‬
‫אני אקח את זאת.‬
‫הינה, אהבה שלי.‬ ‫-תודה.‬
‫לכולם יש בירה?‬
‫…אני רוצה איכות חיים טובה יותר.‬
‫הפיצה כאן!‬
‫לחיי הארוחה המדהימה הזאת!‬
‫ביי, מקסימים שלי. אני בכיוון הזה.‬ ‫-ביי!‬
‫אתקשר אלייך!‬
‫ואליי? לא?‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫הקסדה שם…‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫בואי.‬
‫קדימה!‬
‫"רק הגענו הביתה,‬ ‫וכבר אנחנו מתכתבים ברשתות החברתיות,‬
‫כמו שני בני נוער?"‬
‫"אנחנו נו…" אנחנו נוראים!‬
‫גוף ראשון רבים.‬
‫"אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫אלה מרנגים?"‬
‫- כן! -‬
‫"האימה!"‬
‫נראה שאני עוקץ אותה,‬
‫אבל בעצם אני מודה שהסתכלתי בפרופיל שלה.‬
‫והיא הודתה שגם היא הסתכלה בתמונות שלי.‬
‫רואה? היא מקצוענית.‬
‫אז…‬
‫אני אתן לה את המספר שלי. נראה מה יקרה.‬
‫לא, אני לא רוצה את המספר שלה.‬ ‫כבר נתתי לה את שלי.‬
‫עכשיו היא צריכה לעשות את הצעד הבא.‬
‫היא.‬
‫לא אני.‬
‫היא. לא אני.‬
‫סטלה, כתבת ביקורת‬ ‫על "המדריך המורכב להצלחה עם נשים?"‬
‫כן, והוא נמכר יפה.‬
‫מי היה מנחש?‬
‫תקשיבי…‬
‫בספר כתוב כמה זמן צריך לחכות‬
‫לפני שאתה מתקשר לבחורה שפגשת?‬
‫מטאו,‬
‫מחמיא לי מאוד‬
‫שאתה מעריך את ההשקפה הנשית שלי.‬
‫תמיד. אני תמיד מעריך אותה.‬
‫בחור חתיך יכול להתקשר לאישה בכל זמן,‬ ‫אפילו אחרי חצי שעה.‬
‫ואני?‬ ‫-אתה?‬
‫עדיף שתחכה חודשיים.‬
‫את כזאת מרשעת.‬
‫באמת.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫סליחה, אבל ממתי בחור כמוך קורא ספרים כאלה?‬
‫אתה קורא גם את ההורוסקופ?‬
‫בכל מקרה, תחכה 24 שעות מינימום.‬
‫אבל אל תתקשר אליה.‬
‫אז מה לעשות?‬ ‫-תסמס לה.‬
‫כמו כולם.‬
‫רק לוזרים מתקשרים.‬
‫עשרים וארבע שעות?‬
‫זה מטורף. זה לא הגיוני.‬
‫הלו?‬
‫היי, זה מטאו.‬
‫מטאו, החבר של לוקה.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫היי. טוב, תודה.‬
‫תהיתי אם זה מוקדם מדי.‬
‫באיזה מובן?‬
‫זו השאלה. כמה זמן בחור צריך לחכות‬ ‫לפני שהוא מתקשר לבחורה שהוא פגש?‬
‫יש ספר שטוען…‬
‫כלומר, זה לא מקור המידע העיקרי שלי,‬ ‫אבל בספר כתוב…‬
‫הלו?‬
‫הבחורה שאני עובד איתה‬ ‫אמרה שאפשר להתקשר מייד, אבל אני…‬
‫הלו?‬
‫-הלו?‬
‫סליחה, נכנסתי למעלית והשיחה התנתקה.‬
‫לא, חשבתי…‬
‫חשבתי שניתקת בגלל הבדיחה הגרועה שלי.‬
‫אז זו לא…‬
‫זו באמת הייתה בדיחה גרועה.‬
‫טוב, זאת בעצם…‬
‫איך לומר?‬
‫טקטיקה. כן, זו הטקטיקה שלי.‬
‫בדיוק.‬
‫להיות פתטי?‬
‫את לא מבינה‬
‫שיש הבדל דק מאוד בין פתטיות למתיקות.‬
‫ואחרי שאתה גורם לבחורה לרחם עליך,‬
‫מה השלב הבא?‬
‫בתאוריה, היא מסכימה לצאת לארוחת ערב.‬
‫ועדיין בתאוריה…‬
‫בתאוריה, מתי?‬
‫מחר בערב?‬
‫ובתאוריה, איפה?‬
‫אני מכיר מסעדה נהדרת.‬
‫כן?‬
‫שקטה מאוד.‬
‫כן?‬
‫במקום מרוחק קצת.‬
‫נחמד.‬ ‫-טוב, ביי.‬
‫נתראה מחר.‬
‫- דריו -‬
‫- אני שולחת לך אתגר -‬
‫היא שלחה לי אתגר.‬
‫- אהבה -‬
‫בואו נראה…‬
‫קצת קמח.‬
‫מושלם.‬
‫מושלם, נכון?‬
‫ועכשיו… תמונה.‬
‫הינה, זהו.‬
‫עכשיו…‬
‫- הדבר הכי קשה בעולם -‬
‫ונשלח אותה לג'וליה.‬
‫תהיי נחמדה אליי.‬
‫לא, בחייך.‬
‫כן, קשה לקנות מאוד מרנגים בקונדיטוריה.‬
‫לא…‬
‫איזה אידיוט!‬
‫לא.‬
‫- אני אידיוט -‬
‫לא התכוונתי להרוס לך את הביטחון העצמי.‬
‫הוא בשפל כרגע, אבל…‬
‫את יכולה לפצות אותי‬ ‫ולהסכים לצאת איתי לארוחת ערב.‬
‫נראה מה היא אומרת.‬
‫"בסדר!"‬
‫מי הבוס? אני או את?‬
‫מי הבוס, אני או את?‬
‫יש פה חתונה.‬ ‫מצטער, אני באמת לא יכול. להתראות.‬
‫ערב טוב. שולחן לשניים?‬
‫כן.‬ ‫-על שם מי ההזמנה?‬
‫רוסי. מר רוסי.‬
‫וגברת רוסי.‬
‫לא הזמנת שולחן, מה?‬ ‫-לא, לא חשבתי שצריך להזמין מראש.‬
‫לא משנה. בוא נלך.‬
‫אתה יכול להמליץ על מסעדה בסביבה?‬
‫אין כאן הרבה מסעדות.‬
‫זה מה שנהדר במקום הזה. הוא מבודד…‬
‫אני כזה אידיוט.‬ ‫-זה בסדר, בוא.‬
‫ברוכים הבאים!‬
‫אתם בטח הדודנים מקמפובאסו!‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫אנחנו לא אורחים. קיווינו לאכול ארוחת ערב…‬
‫אתם לבושים מהמם. זה יום הנישואים שלכם?‬
‫לא, דייט ראשון. וכנראה האחרון.‬
‫דייט ראשון? אני לא מאמינה.‬
‫כאן היה הדייט הראשון שלנו.‬
‫מה הסיכויים? זאת יד הגורל!‬
‫אולי גם אתם תתחתנו כאן.‬
‫המקום הזה ממוזל.‬
‫בסדר, מזל טוב.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-לא, חכו!‬
‫לאן אתם הולכים?‬ ‫-רחוק מכאן.‬
‫כבר נמצא משהו.‬
‫לא, באתם במיוחד עד לכאן.‬
‫תישארו. תהיו האורחים שלנו.‬
‫ברצינות. זו חגיגה של אהבה.‬
‫מעולם לא פגשתי את הדודנים האלה…‬
‫הכלה תמיד צודקת. זה כתוב מתחת ל"מר רוסי".‬
‫מזל טוב לחברים שלנו!‬
‫גבירותיי ורבותיי, דויד ורבקה!‬
‫יאללה, יאללה, שמח! כולם!‬
‫איך קוראים לכלבה שלך?‬
‫בואי.‬
‫"בואי"?‬
‫כן. תחשבי, אם יש לך כלבה בשם ננה,‬
‫את אומרת לה, "בואי, ננה".‬
‫"בואי" זה מהיר יותר.‬
‫לא?‬
‫אני מפחדת לחשוב איך תקרא לבן הבכור שלך.‬
‫יש לך כלבים או חתולים?‬
‫דגים? קואלות?‬
‫לא, אני…‬
‫תקשיב,‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה קצת חצופה?‬
‫זה לא משעמם אותך לפעמים?‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫אתה שולח לי הודעה, אני עונה,‬
‫אתה נותן לי את המספר שלך,‬ ‫אני לא נותנת את שלי,‬
‫אני שולחת לך הודעה, אתה עונה,‬
‫ושנינו משתדלים כל כך להיות…‬
‫מצחיקים, חמודים, לא חטטנים מדי.‬
‫לא יהיה קל יותר לפגוש מישהו ולומר,‬
‫"אני מחבבת אותך.‬ ‫אתה לא נראה כמו רוצח סדרתי. בוא נשכב."‬
‫אם צריך ללמוד להכין מרנג‬ ‫רק כדי להשיג דייט,‬
‫סימן שהשיטה מקולקלת.‬
‫אם מחפשים מישהו להתחתן איתו,‬ ‫זה כבר סיפור אחר.‬
‫אפשר לבלות את כל הלילה‬ ‫בשיחות על כלבים, חתולים,‬
‫קואלות.‬
‫אבל אתה ואני…‬
‫לא יהיה מהר יותר ללכת אליי, לעשות סקס,‬ ‫לצפות בפרק של "דברים מוזרים" וללכת לישון?‬
‫חשבון, בבקשה.‬
‫אם עוד לא ראית את זה, אתה מוזמן להישאר.‬
‫באיזה פרק את?‬
‫עונה שלישית, פרק ראשון.‬
‫כבר ראיתי אותו.‬
‫הוא מעולה.‬
‫טוב, זה היה רק סטוץ ממילא.‬
‫אה, כן?‬
‫לילה טוב.‬ ‫-ביי.‬
‫דריו?‬
‫תתקשר אליי, בבקשה.‬
‫איזה שמוק.‬
‫אז…‬
‫דריו…‬ ‫-וג'וליה.‬
‫קיארה.‬ ‫-ומטאו.‬
‫ג'וליה?‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו חלוקים קצת בדעתנו.‬
‫היא חושבת שתתאים יותר‬
‫לקיארה, רופאה מרדימה, שיער ארוך.‬
‫בעיניי תתאים יותר‬ ‫לג'וליה, המתמטיקאית המגניבה.‬
‫היא אומרת שהפכים נמשכים, אבל לדעתי…‬
‫"מוצא מין את מינו."‬
‫בדיוק. תצמידו את השולחנות.‬
‫זהו.‬
‫לחיי הארוחה הנפלאה הזאת!‬
‫ביי, מקסימים שלי. אני בכיוון הזה.‬
‫ביי!‬ ‫-ביי!‬
‫בכל מקרה, תחכה 24 שעות מינימום.‬ ‫אבל אל תתקשר אליה.‬
‫אז מה לעשות?‬ ‫-תסמס לה.‬
‫כמו כולם.‬
‫רק לוזרים מתקשרים.‬
‫עשרים וארבע שעות?‬
‫זה מטורף. זה לא הגיוני.‬
‫זה מטורף.‬ ‫-נו?‬
‫כמה זמן נשאר?‬
‫שלושים ושבע דקות.‬
‫אתה באמת סופר את הדקות?‬
‫מטאו, אם אתה רוצה להתקשר אליה, תתקשר.‬
‫לא, תקשיבי…‬
‫אני אתאפק.‬
‫אני יורד לשתות קפה.‬
‫קפה.‬
‫ביי. קפה.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי לכולם. נתראה מחר.‬
‫ג'וליה?‬
‫מטאו!‬ ‫-היי!‬
‫לא ציפיתי לראות אותך כאן.‬
‫חשבת שאני לא יודעת לקרוא?‬
‫לא, פשוט… אני עובד כאן.‬
‫המשרד שלי למעלה,‬
‫ירדתי לשתות קפה.‬
‫מה את עושה?‬
‫אתה מבטיח שלא תעוף על עצמך?‬
‫אנסה.‬
‫- פול אוסטר -‬
‫די! הקשבת להמלצה שלי!‬
‫ברור שאני עף על עצמי.‬
‫חפרת על זה שעה שלמה.‬
‫התשת אותי.‬ ‫-יופי.‬
‫ועכשיו…‬
‫אני מחפשת משהו קליל יותר.‬
‫פשוטו כמשמעו.‬
‫ספר בישול?‬
‫לא.‬
‫אם יש לך המלצה…‬
‫שנעיף מבט? אולי נמצא משהו מעניין.‬
‫למה לא?‬ ‫-בואי.‬
‫מכאן.‬
‫אני מרגיש אשם.‬
‫למה?‬
‫שכנעתי אותך להוציא הון.‬
‫אתה עובד על עמלות?‬
‫הלוואי! לא.‬
‫אולי תיתני לי לשלם על חצי?‬
‫אל תדבר שטויות.‬ ‫-לא, באמת…‬
‫אני מרגיש שאני חייב. כמה לקחת?‬
‫שתיים, ארבע, שש, שמונה…‬
‫אני אשלם על שלושה. זה 25 אחוזים.‬
‫כן, 25 אחוזים.‬
‫או שתזמין אותי לארוחת ערב.‬
‫כן.‬
‫תסתכלי לאן את נוסעת!‬ ‫-אלוהים, סליחה!‬
‫אני מצטערת!‬
‫הוא צץ מאחוריי פתאום.‬
‫יצאתי מהחניה שלי ו…‬
‫זה בסדר. העיקר שהוא לא נפצע.‬
‫הוא לא נפצע,‬
‫אבל הקטנוע שלו חטף מכה, וגם האוטו שלי.‬
‫ואני אף פעם לא נוהגת באוטו.‬
‫זה לא ממש התחום שלי, אבל…‬
‫לפי החוק, את צריכה לתת זכות קדימה.‬
‫כנראה יטענו שהיה אשם תורם מצידך.‬
‫אני אקבל את הפרטים מהביטוח.‬
‫תודה.‬
‫סליחה שנאלצת להישאר עד מאוחר.‬
‫לא ידעתי למי עוד להתקשר.‬
‫לג'וליה היה המספר שלך, אז…‬
‫לא, אל תדאגי.‬
‫את צודקת,‬
‫באמת מאוחר, אבל…‬
‫מתחשק לך לצאת לאכול משהו?‬
‫כן.‬
‫אני אקח את המעיל שלי.‬
‫כן.‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-בסדר.‬
‫זו דירה נחמדה בשכונה שקטה,‬
‫אבל השכנים, טוב…‬
‫מה איתם?‬
‫בלילה הראשון שלי שם‬ ‫נכנסתי למיטה, ונחש מה קרה?‬
‫שמעתי את בטהובן.‬
‫ככה.‬
‫בסדר, בטהובן.‬
‫ולמוחרת בלילה זה חזר על עצמו.‬
‫שוב בטהובן, סתם ככה.‬
‫אז אני מחליטה לעלות ולצלצל בפעמון.‬
‫וזה מה שאני עושה.‬
‫נחש מי פותח לי את הדלת.‬ ‫-מי?‬
‫זוג בשנות ה-80 לחייהם. נשואים כבר 70 שנה.‬
‫רגע, הם התחתנו ב…‬
‫כן, לא משנה.‬
‫הם נהנו יותר ממני.‬
‫טוב, אבל…‬
‫דווקא נחמד שהם עדיין נהנים זה מזו בגיל 80.‬
‫כן, אני שמחה מאוד בשמחתם,‬
‫אבל אז אני יורדת בחזרה לדירה שלי, לבד,‬
‫ואני נעשית עצובה.‬
‫אני מתחילה לחשוב על שני הקשישים האלה…‬
‫בזמן שאני לבד בבית עם החתול שלי.‬
‫אז אני נלחצת.‬
‫יש לך חתול?‬ ‫-כן.‬
‫איך קוראים לו?‬ ‫-רנאטו.‬
‫רנאטו? שם נהדר.‬ ‫-כן, רנאטו.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-היי.‬
‫את נראית מדהים.‬
‫קראתי את "מקץ עשרים שנה".‬
‫ומה חשבת? קדימה, תספרי לי.‬
‫מה הפרצוף הזה? לא אהבת אותו?‬
‫אני נותנת לספר 50 עמודים מקסימום.‬
‫אם הוא לא מעניין, אני מדלגת לסוף.‬
‫קראת 50 עמודים מאתמול?‬
‫כן. למה, אתה קורא לאט?‬
‫לאט מאוד, מתברר. אבל…‬
‫אני מעולה בבחירת מסעדות.‬
‫אני לוקח אותך למסעדה מדהימה.‬
‫היא במקום קצת מרוחק,‬ ‫ואפשר לראות את הכוכבים.‬
‫לאיזו שעה הזמנת שולחן?‬
‫לא הזמנתי.‬
‫היא תמיד ריקה. למה לטרוח?‬
‫מה המרחק לשם?‬ ‫-בערך שעה.‬
‫פחות או יותר.‬
‫אולי תתקשר ותוודא שהמסעדה לא סגורה?‬
‫סגורה?‬
‫היא תמיד פתוחה.‬
‫אנחנו רוצים להיות אנשים כאלה? טוב, אז…‬
‫נראה לך שאני לא אתקשר?‬
‫לא, אבל…‬
‫מה נראה לך? אין לי שום בעיה להתקשר מראש.‬
‫אין בעיה, אני מתקשר.‬
‫רק כוס קטנה. לא אכלתי כלום.‬
‫הלו?‬ ‫-כן.‬
‫ערב טוב, אפשר להזמין שולחן לשניים?‬
‫יש פה חתונה.‬
‫סליחה, אבל אין שולחנות פנויים.‬
‫להתראות.‬
‫המסעדה סגורה?‬
‫לא, יש שם חתונה.‬
‫בסדר, יש לך חוש שישי.‬ ‫המסעדה פתוחה, אבל חשוב ל…‬
‫אני מכירה מסעדה מקסימה לא רחוק מכאן.‬
‫הזמנת שולחן?‬
‫את יודעת…‬ ‫-פשוט תחנה.‬
‫כן.‬
‫בטוחה שאת לא רוצה טרמפ?‬
‫לא, האוטובוס מביא אותי ישר עד הבית.‬
‫תודה על העזרה‬
‫ועל ארוחת הערב.‬
‫תודה שאירחת לי לחברה.‬
‫תודה.‬
‫למה את צוחקת?‬
‫לא התחמקתי ככה מנשיקה מאז…‬
‫בסדר, אבל…‬
‫זה לא כזה מצחיק.‬
‫אני ממש מצטערת.‬ ‫-כל זה…‬
‫זה לא קשור אליך.‬
‫סליחה.‬
‫אני כבר לא יוצאת עם בחורים כמוך.‬
‫סליחה? "בחורים כמוני"?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אני ארד בתחנה הבאה.‬
‫אכפת לך לפרט, בבקשה?‬
‫טוב, אל תיעלב.‬
‫אתה טיפוס של סטוצים.‬
‫מי אמר לך?‬ ‫-אף אחד.‬
‫פשוט רואים עליך. יש לך קסם כזה.‬
‫זו מחמאה.‬
‫יופי של מחמאה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫בסדר, הן לא רעות, אבל אל תגידי לי‬
‫שאת מעדיפה את המותג הפרטי של הסופר‬ ‫על פני המותג המקורי.‬
‫זה הוכח מחקרית,‬ ‫תוך התחשבות בפרמטרים שונים.‬
‫מרכיבים, איכות האריזה,‬
‫עמידות לטבילה בקפה.‬
‫זה פרמטר רשמי?‬
‫כן, עמידות לטבילה בקפה.‬
‫והעוגיות של המותג הפרטי הן הטובות ביותר.‬
‫זה לא משעמם אותך לפעמים?‬
‫אתה שולח לי הודעה,‬ ‫אנחנו יוצאים לארוחת ערב, אתה בא אליי,‬
‫אנחנו עושים סקס, ואז מה קורה?‬
‫מה קורה?‬ ‫-אנחנו עדיין לבד.‬
‫לא, אני רוצה את כל החבילה.‬
‫אני רוצה חיבוקים על הספה. אני רוצה הכול.‬
‫אני מבין, ואת צודקת לחלוטין.‬
‫אני לא מחפש קשר רציני.‬ ‫אני לא רוצה לשבת על הספה עם אף אחת.‬
‫רואה?‬
‫בסדר, אבל מתי בדיוק הבנת את זה?‬
‫ידעתי כבר בארוחה אצל לוקה ושרה,‬ ‫בלי להעליב.‬
‫את הזמנת בקר, אני הזמנתי דג.‬
‫אני הייתי בוחר יין אדום,‬ ‫אבל אנחנו שותים יין לבן.‬
‫יש לנו טעם שונה מאוד במוזיקה.‬
‫וגם בעוגיות.‬
‫על סמך הניסיון שלי, הערב נראית כמו אחת ש…‬
‫ש…?‬
‫ש…‬
‫נו?‬ ‫-אחת שזורמת.‬
‫מה זאת אומרת? רק כי הייתי משוחררת?‬
‫אולי כי כבר פסלתי אותך‬ ‫כבן זוג פוטנציאלי, אז…‬
‫חתולים או כלבים?‬ ‫-חתולים, ברור.‬
‫חוף או הרים?‬ ‫-איזו שאלה! חוף.‬
‫רגע.‬
‫כלבים.‬ ‫-כן.‬
‫והרים.‬ ‫-הרים? ברצינות?‬
‫בא לי לפתוח ורידים מרוב שעמום!‬
‫החוף משעמם.‬
‫אולי את לא קוראת את הספרים הנכונים.‬
‫זאת הסיבה.‬
‫לא מפריע לי שהחלטת מראש שאת לא בקטע שלי.‬
‫אני מקבל את זה.‬
‫אבל כשאמרת שזו הסיבה‬
‫שהיית משוחררת…‬
‫באותו רגע כבשת אותי.‬
‫זה מה שאתה עושה.‬ ‫-מה אני עושה?‬
‫מה?‬ ‫-"כבשת אותי".‬
‫עכשיו תשאל, "אבא שלך גנן?‬
‫אז איך יצאת כזה פרח?"‬
‫אתקשר אלייך אחרי שאשמע מהביטוח שלך.‬
‫אבל אנחנו יכולים להישאר ידידים.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יכול להיות ידיד של בחורות כמוך.‬
‫"בחורות כמוני"?‬
‫שימי לב, זה חשוב.‬
‫כשאת תולה גליל נייר טואלט,‬ ‫הנייר משתלשל מלמעלה‬
‫או מלמטה?‬
‫אני לא משתמשת בנייר טואלט.‬
‫מה?‬
‫אני רוצה להמשיך לעבוד כאן באיטליה,‬
‫אבל במדינות אחרות אפשר‬ ‫להרוויח 50,000 אירו בשלושה חודשים.‬
‫ברור.‬
‫אבל זה לא רק בגלל הכסף.‬
‫לא, ברור.‬
‫החברה לא מעריכה את העבודה שלך.‬
‫בדיוק. אתה מבין.‬
‫תודה.‬
‫זה מדהים, אנחנו מסכימים על הכול.‬
‫כן, זה כמעט משעמם עכשיו.‬
‫תודה לאל שאני בבית.‬
‫אם אתה רוצה לסיים את הערב הכושל הזה…‬
‫בסדר, לילה טוב.‬
‫זאת הייתה בדיחה.‬
‫כלומר…‬
‫חבל שתלך עכשיו,‬ ‫בדיוק התחלנו למצוא מכנה משותף.‬
‫- כעבור חודשיים -‬
‫מה קורה?‬ ‫-כלום.‬
‫תקשיבי…‬
‫ידעתי! ידעתי שקרה משהו!‬
‫לא, פשוט…‬
‫אז ככה, סטלה…‬
‫כן?‬ ‫-…עובדת עכשיו על ספר,‬
‫"דברים שזוגות לא יודעים זה על זה".‬
‫וקראת אותו.‬
‫קראתי הכול. אפילו…‬
‫הכול.‬
‫לא חשוב, זה לא… בכל אופן,‬
‫מתברר שאחת הדרכים‬ ‫לבדוק אם הזוגיות שלך יציבה‬
‫היא לספור כמה חפצים אישיים‬ ‫היא משאירה בדירה שלך.‬
‫נו?‬ ‫-אם התשובה היא 20…‬
‫סימן שהיא החברה שלך.‬
‫עכשיו…‬
‫-כן.‬
‫א', בעיניי זה ספר ממש פוגעני.‬
‫אישה צריכה לסמן את הטריטוריה שלה כמו כלב?‬
‫ובשביל מה? כדי לזכות בתואר "חברה"?‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫וב', אני לא אגיע ל-20.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫בואי נראה.‬
‫זה מה שאת חושבת.‬ ‫-קדימה.‬
‫נבחן את העובדות.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר, אז…‬
‫אחת.‬
‫פיג'מה, שתיים.‬
‫שתיים.‬ ‫-תראי!‬
‫לא נחשב, גם אתה אוכל את זה!‬ ‫-זה עדיין נחשב.‬
‫אני קונה את הפסטה הזאת רק בגללך,‬ ‫אז זה נחשב.‬
‫זה נחשב.‬
‫תחלצי נעליים.‬
‫ארבע.‬
‫זאת לא אשמתי שאין לך נעלי בית לאורחים!‬
‫ארבע.‬
‫תסתכלי.‬
‫שני זוגות תחתונים, שני גרביים, שתי חולצות.‬
‫ותראי את זה!‬
‫שמפו לשיער גלי. 13.‬
‫"האפר של אנג'לה". זה שלך.‬
‫של מי זה?‬ ‫-בחייך…‬
‫סכין גילוח.‬ ‫-על זה אני לא מתווכחת.‬
‫וזה? 18.‬
‫זה שלך. המספרים לא משקרים…‬
‫מה יש לנו כאן? תיק רחצה.‬
‫ובפנים יש מייק-אפ, מסקרה, שפתון…‬
‫התיק נחשב לפריט אחד!‬
‫אתה רוצה לנצח בכל מחיר, אז אתה מרמה.‬
‫מקובל עליי. זה פריט אחד. הגענו ל-19.‬
‫תשע עשרה!‬
‫יופי!‬
‫אתה יכול להרגיע את הסופרת.‬
‫לא סימנתי את הטריטוריה שלי,‬ ‫ואני לא החברה שלך באופן רשמי.‬
‫חבל.‬
‫זה שלך.‬
‫אני אזרוק אותה.‬
‫לא, למה?‬ ‫-היא מתפוררת.‬
‫לא, היא רכה ונעימה.‬ ‫-תני לי אותה.‬
‫לא!‬
‫יש לה את הריח שלך.‬
‫את אוהבת אותה?‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬
‫את באמת רוצה אותה?‬
‫היא שלך.‬
‫תודה.‬
‫יש!‬
‫שאני אגיד, או את?‬
‫עשרים.‬
‫כן!‬
‫רוברטה?‬ ‫-רוברטה.‬
‫מי זאת רוברטה?‬ ‫-לא.‬
‫הבחורה ממכון הכושר.‬
‫אני לא רוצה לפגוש אף אחת הערב.‬
‫והציפור המלכותית?‬
‫הציפור…‬
‫אני אגיד שאתקשר אליה בחזרה.‬
‫אתם מרוצים?‬
‫אחרת היא תתעצבן.‬ ‫-למי אכפת?‬
‫קדימה!‬
‫- ערה? -‬
‫-כן! -‬
‫היי.‬
‫אני ממש חייבת לצאת עכשיו.‬
‫אל תדאגי, גם אני צריך לעצור בבית.‬
‫אני מאחרת.‬
‫קניתי עוגיות.‬
‫מהמותג הפרטי של הסופר.‬ ‫הוא הרבה יותר טוב מהמותגים הגדולים.‬
‫אני מסכים.‬
‫הדבר החשוב הוא…‬
‫…עמידות לטבילה בקפה.‬
‫כן.‬
‫איך הלך לך בריאיון לעבודה בליסבון?‬
‫מי יודע?‬
‫הם מחפשים אנליסטית פיננסית,‬ ‫וזה לא ממש התחום שלי,‬
‫אבל…‬
‫לא הייתה לך פגישה עם עורך הדין שאתה שונא?‬ ‫-מראלה?‬
‫נחשי מה?‬
‫הוא דחה את העסקה בחודשיים.‬
‫אני בטוח שהוא ידפוק אותי.‬
‫מי זה?‬
‫ג'ורג'ו. בחור מהעבודה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב…‬
‫שיהיה יום נעים.‬ ‫-גם לך.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫מצטערת, אני לא אגיע.‬ ‫-כן, כבר הבנתי.‬
‫לא שמעתי את השעון המעורר.‬
‫שוב יצאת אתמול בערב?‬
‫לא, נשארתי ערה עד שתיים בלילה‬ ‫וצפיתי בטלוויזיה.‬
‫ובנוסף,‬
‫ג'ורג'ו מהמשרד מסמס לי…‬
‫כלומר,‬
‫הוא שואל שאלות שהוא יכול לשלוח לי במייל.‬
‫הוא נושם?‬ ‫-ככה יש לו תירוץ לסמס לי.‬
‫חמוד.‬
‫תנחשי מי התחיל איתי.‬
‫דריו.‬
‫מי?‬ ‫-דריו.‬
‫חבר של לוקה. נתת לי את המספר שלו.‬
‫אין מצב.‬
‫עורך הדין עם התחת החמוד.‬ ‫-כן.‬
‫הוא ניסה לנשק אותי, ואמרתי, "לא ולא!"‬
‫כל הכבוד.‬
‫נקמת בו בשם 99 אחוז מהנשים שהוא שכב איתן.‬
‫כדאי שאענה לג'ורג'ו. הוא לא מפסיק לסמס לי.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫הוא שואל על דוח שכתבתי.‬
‫אני זוכרת שכתבתי אותו בשבת אחה"צ‬
‫והייתי בבית עם בקבוק מים חמים,‬ ‫כי בדיוק קיבלתי מחזור.‬
‫תעני לו בדיוק במילים האלה,‬ ‫והוא יפסיק לסמס לך.‬
‫בסדר. ביי.‬ ‫-נשיקות.‬
‫ביי.‬
‫בסדר. "ג'ורג'ו היקר,‬
‫סיימתי את הדוח‬
‫לפני חודש."‬
‫לא. "לפני חודשיים."‬
‫לא.‬
‫לא, פאק!‬
‫מטאו?‬
‫ג'וליה? זו את?‬
‫שמעת אותי יורק?‬
‫צחצחתי שיניים,‬ ‫אני אוכל ארוחת צוהריים עם דריו. סליחה.‬
‫לא, לא שמעתי.‬
‫איזה טמבל אני! למה בכלל סיפרתי לך?‬
‫סליחה, אני קצת ממהר.‬
‫אתה לא צריך להתנצל.‬
‫להתקשר בהזדמנות אחרת?‬ ‫-לא, אל תדאגי.‬
‫מה קורה?‬
‫אפשר להיפגש אחר כך לקפה?‬
‫אני צריכה לומר לך משהו.‬
‫מה יש, את בהיריון?‬
‫ג'וליה? את בהיריון?‬
‫לא רציתי להגיד את זה בטלפון.‬
‫אבל אני לא יכולה להכחיש עכשיו‬ ‫ולספר לך אחר כך,‬
‫זה יהיה טיפשי.‬
‫אני כזה מטומטם. סליחה.‬
‫תפסיק להתנצל.‬
‫אני בא אלייך עכשיו.‬
‫בסדר. אין לי אוכל בבית.‬
‫זה לא משנה…‬ ‫-אבל אני מתה מרעב.‬
‫להביא פיצה?‬
‫תודה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני כבר מגיע.‬
‫לעזאזל. תינוק.‬
‫פאק.‬
‫שלום?‬
‫היי.‬ ‫-אני כאן.‬
‫יש להם פיצה סלמי סוף הדרך,‬
‫אבל אני לא…‬
‫את יודעת, כי את…‬ ‫-בהיריון?‬
‫הבאתי פיצה צמחונית עם תפוחי אדמה‬ ‫ותוספת גבינה, ופיצה מרגריטה.‬
‫לעצמי הבאתי סלמי, אבל לא רציתי…‬
‫לא ידעתי מה את אוהבת,‬ ‫אז הבאתי לך את שתי אלה.‬
‫אני מקווה שקלעתי לטעם שלך.‬
‫בוא נשים את הפיצות בצד.‬
‫בוא נשב.‬ ‫-אפשר לבשל משהו…‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫תתחיל בשאלות המביכות.‬ ‫-כן.‬
‫נעשה את זה בעמידה.‬
‫אני לא יודע איך… אני לא מבין.‬
‫אני לא רוצה שזה יישמע…‬
‫אני לא רוצה להיות חסר רגישות.‬
‫אתה האבא, בוודאות. שכבתי רק איתך.‬
‫לא, בכלל לא חשבתי על זה.‬
‫אז מה השאלה חסרת הרגישות?‬
‫את רוצה את התינוק?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני מצטערת אם…‬
‫אם אתה…‬ ‫-לא.‬
‫אני רוצה ילד, אבל לך אין שום מחויבות.‬
‫לא, זה בסדר. גם אני רוצה אותו.‬
‫אם את רוצה שארצה אותו, אני רוצה.‬ ‫את רוצה שארצה אותו?‬
‫אני מעדיפה שתהיה בסביבה, כן.‬ ‫-שנתחתן?‬
‫אתה ואני?‬
‫כן, אלא מי?‬
‫נתחתן אם את רוצה. את רוצה להתחתן?‬
‫רגע, תאט. זה קצת…‬
‫אין מה למהר.‬
‫רק אמרתי. אני מוכן לכל דבר שתרצי.‬
‫הכול.‬ ‫-בסדר.‬
‫הכול.‬
‫בסדר, אולי לא תמונות דביקות ונדושות‬ ‫עם כפות ידיים בצורת לב.‬
‫אף פעם לא הבנתי איך עושים את זה. לא שזה…‬
‫תשכחי מזה. אם את רוצה לעשות את זה,‬ ‫נעשה את זה.‬
‫אפשר לשאול משהו? כשאמרת, "בסביבה"…‬
‫כן?‬
‫תני לי מספר בין אחת לעשר.‬
‫בין אחת לעשר?‬
‫כן, אחת זה, "אנחנו חיים בנפרד,‬ ‫אבל הילד יודע מי אבא שלו",‬
‫ועשר זה… לא יודע,‬
‫"אנחנו נשואים כבר חמש שנים,‬ ‫קראנו לו על שם סבא שלי".‬
‫מספר בין אחת לעשר.‬ ‫את יודעת, שיהיה לי מושג כללי.‬
‫שבע?‬ ‫-שבע.‬
‫שבע זה נהדר.‬ ‫-מה זה שבע?‬
‫לא, זה נהדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא בטוח מה זה שבע, אבל זה נהדר.‬
‫אני חושבת שאני צריכה פרוסת פיצה.‬
‫פיצה, כן.‬ ‫-כן.‬
‫איזו פיצה?‬
‫גבינה ותפוחי אדמה.‬
‫אפשר לשים עליך את הרגליים?‬
‫אלוהים…‬
‫זהו זה.‬
‫נהדר.‬
‫שבע.‬ ‫-שבע.‬
‫שבע.‬
‫נצטרך להחליט…‬
‫נוכל לגור אצלי בדירה.‬
‫אפשר לסמוך על ההורים שלך, אם…‬
‫ועל ההורים שלך.‬ ‫-ועל ההורים שלי, אבל…‬
‫על שלי אי אפשר לסמוך.‬ ‫-לא?‬
‫אפשר לנסות משהו מוזר? שים יד על הבטן שלי.‬
‫לא, אני צוחקת. לא.‬
‫אלוהים.‬
‫אני שונאת את הדברים האלה.‬ ‫-בחייך!‬
‫ו…‬ ‫-את תיראי יפהפייה.‬
‫אני אתנפח כמו בלון.‬ ‫-לא.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫אתה מוכן?‬
‫כן.‬
‫אני חושבת שהם יסתדרו.‬
‫הם בקושי מכירים.‬
‫כן, אבל הם ממש חמודים יחד. הם צוות.‬
‫מה…‬
‫למה אתה צוחק?‬
‫היית מנחש שהיא נכנסה להיריון‬ ‫בדייט הראשון שלהם?‬
‫מההתנהגות שלהם…‬ ‫-מותק…‬
‫היא נכנסה להיריון בדייט הראשון.‬
‫זה מטורף, לא? אני הייתי מתחרפן.‬
‫ברור, גם אני.‬
‫אבל זה לא אומר שזה לא יסתדר.‬
‫לא, ברור. כולנו מקווים שהם יצליחו…‬
‫נחזיק אצבעות.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי, חבר'ה.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫ביי.‬ ‫-לילה טוב!‬
‫אני מקווה שהם יסתדרו.‬
‫רוצה לשמוע משהו?‬ ‫-מה?‬
‫לפי ספר שקראתי,‬
‫כדי לבדוק אם הזוגיות שלך רצינית‬
‫אתה צריך לספור כמה חפצים‬ ‫החברה שלך משאירה בדירה שלך.‬
‫אם התשובה היא 20 ומעלה,‬
‫אתם זוג באופן רשמי.‬
‫וואו, ספר מעורר מחשבה.‬
‫אני מניחה שהיית בבית של מטאו.‬
‫כמה חפצים ג'וליה השאירה שם, לדעתך?‬
‫אני בספק שג'וליה בכלל הייתה בבית שלו.‬
‫בדיוק! איך אפשר לגדל ילד‬ ‫על בסיס רעוע כל כך?‬
‫מה זה משנה?‬
‫מה לגבי זוגות גרושים?‬
‫זה סיפור אחר לגמרי.‬
‫שני אנשים מתאהבים,‬
‫מתחתנים, נולדים להם ילדים,‬ ‫ואז האהבה נגמרת. זה קורה.‬
‫אבל מטורף להביא ילד במצב כזה.‬
‫הם אפילו לא יחד.‬
‫אפשר לגדל ילד גם בלי להיות יחד.‬
‫בתור ידידים.‬
‫מה?‬
‫סליחה, לא אמרת‬
‫שגברים ונשים לא יכולים להיות רק ידידים?‬
‫לא.‬
‫אמרתי שאני לא יכול להיות ידיד שלך,‬
‫לא דיברתי על נשים באופן כללי.‬
‫על כל פנים, את ואני נהיה דוד ודודה נהדרים.‬
‫ושני אלה יזדקקו לעזרה.‬
‫אני איאלץ לחרוג ממנהגי.‬
‫אתה מבקש שנהיה ידידים?‬
‫איזו התרגשות! אני שמחה כל כך.‬
‫ברור, כן.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫היה תענוג.‬
‫אני כבר באה.‬ ‫-אנחנו לא…‬
‫לא הכירו בינינו.‬
‫אני קלאודיה.‬
‫- אתה בבית? -‬
‫- לא לבד -‬
‫- תני לי חמש דקות -‬
‫מותק, בוקר ט…‬
‫דריו…‬
‫מי זאת, לעזאזל?‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫איך יכולת לעשות את זה לי ולרנאטו?‬
‫איך יכולת?‬
‫אבא שלי עדיין משלם על החתונה.‬
‫ארבע מאות אורחים.‬
‫ארבע מאות. אני…‬
‫אתה שמוק!‬
‫את מטורפת!‬ ‫-אני שונאת אותך!‬
‫היא הלכה. מטורפת!‬
‫היא הלכה?‬ ‫-את…‬
‫את מטורפת!‬
‫מטורפת על כל הראש!‬
‫מטורפת לגמרי.‬
‫נהנית?‬
‫מאוד, כן.‬
‫לא הייתי עושה את זה במציאות.‬
‫היית משכנעת.‬
‫לרגע האמנתי שאת מקנאת.‬
‫כן?‬
‫אם תחבב מישהי באמת, תודיע לי.‬
‫מה יקרה אם בסוף תתחתנו?‬
‫אני לא רוצה להיות לנצח‬ ‫האקסית המסכנה שבוגדים בה.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫חוץ מסצנת קנאה מזויפת…‬
‫למה את אצלי בבית‬ ‫בשעה תשע בבוקר ביום ראשון?‬
‫איקאה.‬
‫איקאה, הבנתי.‬
‫כיף להיות…‬
‫ידיד שלך.‬
‫יש לזה המון יתרונות.‬ ‫-כן.‬
‫קמתי וחשבתי, "אני רוצה ללכת לאיקאה".‬
‫מי טיפל בכלבה החמודה שלך במשך ימים,‬
‫בזמן שהסתובבת לך ברחבי העולם‬ ‫ושיחקת אותה עורך דין מצליח?‬
‫נסעתי לליגוריה ליומיים, לפני חודש,‬
‫והפסדתי במשפט.‬
‫מה זה אומר?‬
‫המפתחות שלך.‬
‫תשמרי אותם.‬
‫בסדר.‬
‫מי שהמציא את הפח לחיתולים הוא גאון.‬
‫חמישים אירו.‬
‫על דלי פלסטיק.‬
‫בסדר, הוא סופח ריחות רעים,‬ ‫אבל זה דלי פלסטיק!‬
‫חמישים אירו זה שוד לאור יום! פשוט שוד.‬
‫מה דעתך על אנדראה?‬
‫מי זה אנדראה?‬
‫אה, אנדראה. כלומר…‬
‫לא, לא אנדראה.‬
‫אנדראה זה שם נפוץ מדי. אנחנו צריכים שם…‬
‫מקורי יותר.‬
‫כמו וגה.‬
‫וגה?‬ ‫-זה שם מגניב.‬
‫כמו הכוכב?‬
‫את…‬
‫את יודעת שיש כוכב בשם וגה!‬
‫גאונה קטנה.‬
‫בכל אופן, לא. לא כמו הכוכב.‬
‫כמו הדמות מ"סטריט פייטר".‬
‫את יודעת, יש לו מסכה וקרס…‬
‫הוא ממש מגניב.‬
‫כן, הבנתי.‬
‫אני אוהבת את ברוס ויין,‬ ‫אבל לא אקרא לבן שלי באטמן.‬
‫יש לי רעיון אדיר. תשמעי…‬
‫נקרא לאחד ברוס.‬ ‫-כן.‬
‫על שם ברוס ויליס.‬ ‫-בסדר.‬
‫מושלם.‬
‫ולשני נקרא ויין.‬
‫על שם ויין רוני.‬
‫אל תצחקי. את יודעת מי הוא?‬ ‫-לא. מי הוא?‬
‫שלום. אפשר לעזור לכם?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫זה מגוחך.‬
‫רק עכשיו נפגשנו,‬ ‫ואנחנו בחנות למוצרי תינוקות.‬
‫"אנשים הולכים‬ ‫לעבר יעד שנקבע מראש, ומגיעים…"‬
‫…לעגלות ולבגדי תינוקות.‬ ‫-זה קורה.‬
‫זוג צריך להיות יחד תקופה מסוימת,‬ ‫ואז להתחתן…‬
‫אתה יודע.‬
‫מה יש?‬
‫פשוט חשבתי לעצמי,‬
‫אם אתה רוצה לחכות קצת לפני הילד השני…‬
‫לא, תעצרי מייד.‬
‫תפסיקי. אף אחד לא ממהר לשום מקום.‬
‫אף אחד.‬
‫מזל טוב!‬ ‫-כן!‬
‫כבר קבעתם תאריך?‬
‫טוב…‬
‫או שנתחתן בעוד שלושה חודשים או…‬
‫…בעוד 15 חודשים.‬
‫אז בעוד שלושה חודשים!‬
‫אנחנו מתחתנים!‬ ‫-כן!‬
‫השתגעתם? איך…‬ ‫-למה אתה מדבר ככה?‬
‫מה?‬ ‫-אלה חדשות נהדרות.‬
‫זה נהדר. תגידי להם.‬
‫נישואים זה דבר יפהפה.‬ ‫-כן, זה מדהים.‬
‫זה יהיה אירוע קטן.‬
‫תשכחי מזה.‬
‫תמיד מתכננים בהתחלה אירוע קטן,‬
‫ובסוף יש לכם 400 אורחים.‬
‫כן, מותק.‬
‫דריו?‬
‫זה השם, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-יש לך אש?‬
‫היי!‬ ‫-אני קלאודיה.‬
‫אני עובדת עם מראלה.‬
‫כן.‬ ‫-בשעה שמונה?‬
‫ברור, אני זוכר.‬
‫היי.‬ ‫-ברור.‬
‫אתה גר בסביבה?‬
‫לא, אני אוכל ארוחת ערב עם חברים.‬
‫אני גרה לא רחוק מכאן.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-גם לך.‬
‫היא לא היחידה‬ ‫שהתחילה איתי בחודשים האחרונים.‬
‫אתה רוצה שאברך אותך על כל הכיבושים שלך?‬
‫לא.‬
‫נהפוך הוא.‬
‫אני לא…‬
‫לא שכבתי עם אף אחת.‬
‫לא יצאתי לדייטים…‬
‫לא נפגשתי עם אף אחת אחרת.‬
‫זהו.‬
‫רק…‬
‫רק איתך.‬
‫ואת?‬
‫מה?‬
‫לא, גם אני לא.‬
‫הלו?‬
‫היי.‬ ‫-היי, ג'וליה.‬
‫שלחתי לך מייל עם כל הפרטים.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫נדבר אחר כך. תודה.‬ ‫-ביי.‬
‫"…התקבלת לתפקיד ב'פקסדור פיננסה',‬
‫בליסבון, פורטוגל."‬
‫היי, קיארה.‬
‫קיבלתי את העבודה.‬
‫איזו עבודה?‬
‫בליסבון!‬ ‫-באמת? איזה יופי!‬
‫בדיוק קיבלתי תשובה במייל.‬ ‫-צריך לחגוג!‬
‫ברור. אני אארגן את זה.‬ ‫התקשרתי לספר לך ראשונה.‬
‫כל הכבוד!‬ ‫-מה קרה?‬
‫סתם, לפני חודשיים‬ ‫התראיינתי לעבודה בליסבון.‬
‫שמעת על מיקרו-מבנה של שווקים?‬ ‫-ברור.‬
‫ועל מסחר אלגוריתמי?‬
‫לא משנה, זה כבר לא רלבנטי.‬
‫למה?‬
‫מתי רוצים שתתחילי לעבוד?‬
‫ביוני.‬ ‫-ביוני. לכמה זמן?‬
‫חצי שנה. בכל מקרה, ברור שאסרב להצעה.‬
‫רגע, בואי נחשוב על זה.‬ ‫התינוק ייוולד רק בפברואר.‬
‫שלושתנו יכולים לנסוע יחד ביוני.‬
‫לא?‬
‫תכננת לצאת לחופשת לידה.‬
‫יהיה לנו זמן להתכונן למעבר באביב.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-לגמרי.‬
‫מה עם העבודה שלך?‬
‫זו לא תהיה בעיה. יש מייל, שיחות וידאו…‬
‫אל תדאגי.‬
‫אם את רוצה לנסוע… כלומר, אילולא…‬
‫לבראון.‬ ‫-זה לא השם שלו!‬
‫קוראים לו לברון.‬ ‫-ברון.‬
‫לברון.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫ניסע יחד?‬
‫באמת?‬
‫אנחנו נוסעים!‬ ‫-בוא נהיה רציניים.‬
‫אני מבין שאתה רוצה לנסוע‬ ‫עם האימא של הילד שלך.‬
‫אבל אתה צריך לדעת משהו.‬ ‫-מה?‬
‫וסליחה שאני משבש לך את התוכניות.‬ ‫-מה?‬
‫אלדו יוצא לפנסיה בסוף השנה,‬ ‫ואחד העורכים הזוטרים יקבל קידום.‬
‫יש לך את כל הכישורים הדרושים לתפקיד.‬
‫תודה.‬ ‫-אתה יודע מה זה אומר.‬
‫תעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם הסופרים‬ ‫ותהיה אחראי על ההוצאה לאור ועל הרכש.‬
‫אבל…‬ ‫-אני יודע. זו לא עבודה שאפשר לעשות מרחוק.‬
‫בדיוק.‬
‫סטלה! היא תהיה מושלמת לתפקיד.‬
‫כן, היא טובה מאוד.‬
‫מי זאת סטלה, לעזאזל?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫היא עובדת איתי. פגשת אותה.‬
‫אני לא זוכר.‬
‫אבל הבוס רצה לתת לך את העבודה, נכון?‬
‫כן, אבל זה לא חשוב.‬
‫מה שחשוב לי זה א', לנסוע עם ג'וליה,‬ ‫וב', לשמור על העבודה שלי. וזה מה שיקרה.‬
‫עד אתמול בכלל לא ידעתי על הקידום הזה.‬
‫מטורף לוותר על קידום כזה.‬
‫לא ויתרתי עליו. סטלה ראויה לקידום.‬
‫סטלה זה שם מטומטם.‬
‫מה אמרתי?‬
‫לא.‬
‫החלטתם לקרוא לתינוקת סטלה?‬
‫באמת?‬
‫את כזאת רעה!‬
‫בסדר…‬
‫הבנתי.‬ ‫-מה?‬
‫אתה מחבב אותה.‬ ‫-לא.‬
‫אתה מחבב אותה.‬ ‫-ממש לא!‬
‫קדימה, תגיד את זה.‬ ‫-לא, על מה אתה מדבר?‬
‫אני מחבב אותה.‬
‫מה?‬ ‫-אני מחבב אותה.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-לא, חכה.‬
‫אני רק אומר, אם המצב היה שונה…‬
‫להזכירך, אתה עומד להיות…‬
‫אתה לחוץ?‬ ‫-אתה לא?‬
‫לא. כולם שאלו אותי את זה.‬
‫לא הייתי לחוץ קודם.‬
‫את…‬
‫את נראית מדהים.‬
‫אתה לחוץ?‬
‫היי.‬
‫רגע!‬
‫הלכתם לחתונה בשנה שעברה, לא?‬
‫כן, החתונה של מטאו.‬
‫האוכל…‬
‫היה נורא?‬ ‫-לא.‬
‫להפך, הם פתחו שולחן מטורף.‬ ‫-אז זה קרה באמת?‬
‫ברור, למה שאני אמציא חתונה?‬
‫לא יכול להיות ששני הסיפורים נכונים.‬
‫עם מי מטאו התחתן?‬
‫זה לא משנה.‬
‫אני רוצה לדעת איך זה נגמר!‬
‫אז ככה, ג'וליה התחילה‬ ‫את העבודה החדשה שלה בליסבון ביוני, בסדר?‬
‫לא נתראה בזמן הקרוב.‬ ‫אולי לא תעשה פרצוף כזה?‬
‫איזה פרצוף? אני לא עושה פרצוף.‬
‫למה אתה מתנהג ככה?‬
‫אני פשוט מגלה רגישות.‬
‫לא, אתה קריר ומרוחק.‬
‫אל תתחילי לומר שאני לא תומך בך…‬
‫שאני לא רוצה שתעזבי.‬
‫זה לא עלה על דעתי.‬
‫אז טעית.‬
‫אני לא רוצה שתעזבי.‬
‫ידעתי, לא היית צריך לבוא איתי לשדה התעופה.‬ ‫עכשיו, רק בגלל הסיטואציה…‬
‫מה הקשר לסיטואציה?‬
‫כבר חודשים אני מקווה שתשני את דעתך.‬
‫למה לא אמרת משהו קודם?‬
‫אני לא יודע איך לומר דברים כאלה.‬
‫היית נשארת?‬
‫זה רק לחצי שנה.‬ ‫-הבנתי.‬
‫בבקשה…‬
‫בוא לא נבזבז את הזמן הזה בריבים מטופשים.‬
‫שכחתי את הכרטיס שלי!‬
‫אני צוחקת.‬
‫כל הנוסעים בטיסה לליסבון, אנא גשו לשער 12.‬
‫אוי, לא! תינוק!‬
‫בבקשה, רק שהם לא ישבו לידי.‬
‫כל הנוסעים בטיסה לליסבון…‬
‫אם הוא ימשיך לבכות, לא נגיע לליסבון.‬
‫שאר הנוסעים יהרגו אותו קודם.‬
‫תני לי אותו, אני אנסה להרגיע אותו.‬
‫לאט-לאט.‬ ‫-רגע.‬
‫זהו.‬ ‫-בוא לאבא.‬
‫זהו זה.‬ ‫-בוא לאבא.‬
‫שלום, חמוד שלי.‬
‫זהו זה.‬
‫היי.‬
‫איזה ילד מתוק.‬
‫היי, אל תבכה.‬
‫אני יודע, טיסות הן משעממות,‬ ‫אבל אין טעם לבכות.‬
‫אנחנו טסים למקום מדהים. יש שם…‬
‫לווייתנים,‬
‫יש שם אוקיינוס.‬
‫ואנחנו נראה את כל הדברים הנפלאים האלה,‬
‫ואתה לא תזכור אותם, כי אתה קטן כל כך.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫מצד שני, יש בזה גם משהו טוב:‬
‫אתה לא תזכור כמה גרועה הייתה הטיסה.‬
‫רואה? אין טעם לבכות.‬
‫אבל אנחנו אוהבים אותך תמיד,‬ ‫גם כשנכנס בך דיבוק.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫שמעת? אימא אוהבת אותך.‬
‫שמעת, מפלצת קטנה?‬
‫דיברתי אליך.‬
‫אה, בשביל אבא אתה מפסיק לבכות!‬
‫ילד טוב.‬
‫אתה חכם כל כך.‬
‫אכפת לכם להזדרז קצת?‬
‫קדימה, דריו. תזיז את הרגליים.‬ ‫-הוא מלחיץ אותי.‬
‫אל תהיו כאלה. אתם יודעים שזה חשוב לי.‬
‫רציתי לעשות את זה מהיום שהגענו הנה.‬
‫זה הזמן הכי טוב לראות לווייתנים,‬
‫וזה המקום הכי טוב בעולם!‬
‫בוקר טוב.‬
‫קדימה, קצת התלהבות. גם את, מותק.‬
‫קצת התלהבות.‬
‫תתעלם ממנו, הוא סתם משחק אותה אדיש.‬
‫חמישה כרטיסים.‬
‫חמישה?‬ ‫-כן.‬
‫בן כמה התינוק?‬ ‫-חמישה חודשים.‬
‫כן.‬
‫ילדים מתחת לגיל שלוש‬ ‫לא יכולים לעלות לסירה. אני מצטער.‬
‫לא?‬
‫לך אתה, מותק.‬
‫שגם אנחנו נישאר?‬
‫נישאר יחד.‬ ‫-לא, תשכחו מזה.‬
‫מישהו חייב לראות את הלווייתנים.‬
‫אני ואנדראה לא נראה אותם,‬ ‫אבל מישהו חייב לראות אותם.‬
‫לאן הוא הולך?‬
‫בחייכם, חבר'ה.‬
‫אל תסתכל עליי ככה.‬
‫להתראות.‬ ‫-נתראה אחר כך!‬
‫- מפרץ הדולפינים -‬
‫בפורטוגזית קוראים ללווייתן גדול-סנפיר…‬
‫והשם המדעי?‬
‫אני מניחה שקוראים לו מגפטרה,‬ ‫מ"מגה פטריון",‬
‫"כנפיים גדולות".‬
‫למדת יוונית.‬ ‫-כן.‬
‫גם אני.‬ ‫-כל הכבוד.‬
‫תראה!‬
‫אתה רואה את הכנפיים?‬
‫רואה?‬
‫-למה לעזאזל הוא צוחק?‬
‫תראה, זה מדהים!‬
‫רואה?‬
‫למה הוא בורח?‬
‫הפה שלי היה פתוח.‬
‫אבל ראית כמה הם התקרבו אלינו?‬ ‫זה היה יפה, לא?‬
‫יפהפה.‬
‫דריו, אני צריכה לומר לך משהו.‬
‫מה שקרה בינינו היום היה רק רגע חולף.‬
‫אני לא דוחה אותך שוב.‬
‫לא, פשוט…‬
‫הידידות בינינו חשובה לי מדי.‬ ‫זאת קלישאה, אני יודעת, אבל…‬
‫רק חיפשתי את השירותים.‬
‫אני מצטערת…‬
‫בכל אופן, אני מסכים איתך לגמרי.‬
‫איזו הקלה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫מעולה.‬
‫לילה טוב.‬
‫אני אוהבת את השיר הזה.‬
‫לחיים.‬
‫אתה נהנה, מה?‬
‫כן.‬
‫אנחנו כאן בגללך.‬
‫רצית לפגוש את החברים שלי.‬
‫אני פשוט עייף מהטיסה.‬
‫לכי.‬
‫דריו, אכפת לך לקחת את הדברים שלי?‬
‫תודה.‬
‫אתם נהנים?‬
‫כן. ביקרנו באתרי תיירות,‬ ‫כל הדברים הרגילים.‬
‫אנחנו רבים מהרגע שהוא הגיע לכאן.‬
‫כי עבר הרבה זמן מאז שנפגשתם.‬
‫כמה זמן תישאר?‬
‫רק כמה ימים.‬
‫אתה כבר עוזב?‬
‫הוא היה מגיע מוקדם יותר, אבל…‬
‫עבדתי הרבה.‬
‫אפילו בסופי שבוע.‬
‫כן, קשה לתחזק מערכת יחסים בשלט רחוק.‬
‫החברה שלי בניו יורק,‬
‫אז אני מבין לליבך. כן.‬
‫אני שונא את זה.‬ ‫-כן.‬
‫חוסר האינטימיות.‬
‫ההרגשה שאין לכם על מה לדבר.‬
‫הקנאה.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, למרבה המזל, זה ייגמר בקרוב.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כבר סיפרת לו?‬
‫לא.‬
‫עוד לא.‬ ‫-מה?‬
‫שנרים כוסית?‬ ‫-כן.‬
‫לחיים.‬ ‫-כן.‬
‫לחיי ליסבון.‬ ‫-ליסבון.‬
‫לחיי ליסבון.‬
‫לחיים.‬
‫מתוק שלי.‬
‫היי.‬
‫בוא לאימא.‬
‫את נהנית?‬ ‫-מאוד.‬
‫את עדיין חושבת על הצעת העבודה?‬ ‫-לא.‬
‫אל תרגישי אשמה‬ ‫אם את רוצה להישאר עוד חצי שנה.‬
‫זה הפרויקט שלך, אחרי הכול.‬
‫אני לא מרגישה אשמה בכלל.‬
‫סליחה, מה אמרת?‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫רק רציתי לומר‬
‫שאני שמחה מאוד שכולכם כאן הערב.‬
‫תודה.‬
‫אחרי הכול,‬
‫מסיבה היא הדרך הטובה ביותר להיפרד.‬
‫מטאו, אנדראה ואני…‬ ‫-באמת?‬
‫…חוזרים לאיטליה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אנחנו שמחים בשמחתכם.‬ ‫-כן.‬
‫מה זה?‬
‫שיר החיזור של הלווייתנים.‬
‫הוא שלח לי שש הודעות קוליות.‬ ‫הוא חולה בשכל.‬
‫כן.‬
‫תדמייני איך הוא יגיב‬ ‫כשאגיד לו שלא הלכתי לראות אותם.‬
‫אני ממש מתגעגעת אליו ולקיארה.‬
‫כן, טוב…‬
‫זה רק לעוד כמה חודשים.‬
‫אפרופו, ראש המחלקה שאל‬ ‫אם אוכל להישאר עד הקיץ הבא.‬
‫כדי לסיים פרויקט בעבודה.‬
‫ואת מספרת לי רק עכשיו?‬ ‫-מתי רצית שאספר לך?‬
‫בכל זמן אחר.‬ ‫-לא הפסקנו לריב.‬
‫אז מה?‬
‫לא רציתי עוד סיבה לריב.‬ ‫-זו סיבה מוצדקת.‬
‫כבר החלטת?‬ ‫-לא.‬
‫בגלל זה אני שואלת אותך.‬
‫חצי שעה לפני שאני חוזר הביתה!‬ ‫לעזאזל, ג'וליה!‬
‫תעשי מה שאת רוצה, בסדר?‬
‫תחני, אני אלך לעשות צ'ק-אין. ניפגש בפנים.‬
‫הלו?‬
‫איפה אתה?‬
‫בבידוק הביטחוני.‬
‫אמרת לי לפגוש אותך בדלפקי הצ'ק-אין.‬
‫עמדתי בתור כי היו הרבה אנשים.‬
‫אז אפילו לא נגיד שלום?‬
‫מה פתאום?‬
‫שלום.‬
‫- רומא, כעבור חודשיים -‬
‫הינה הוא!‬
‫סליחה על האיחור.‬
‫לא נורא, התחלנו בלעדיך.‬
‫החלטה טובה.‬
‫לאלברטו יש משמרת בבית החולים,‬ ‫אז הוא צריך ללכת מוקדם.‬
‫אלברטו.‬
‫נעים מאוד. היי.‬ ‫-היי. אני דריו.‬
‫קיארה רצתה להכיר לנו את החבר שלה, אז…‬
‫אפשר לקבל אפרול שפריץ?‬
‫אין בעיה, הינה.‬ ‫-תודה, מותק.‬
‫שפריץ.‬ ‫-אלברטו ממש מצחיק.‬
‫לחיים.‬
‫אני נשבע, אלברטו, אני ממש מקנא.‬
‫אני מקנא בטירוף.‬
‫מותק, חייבים לנסוע לליסבון.‬
‫ברגע שנוכל.‬
‫אתם יודעים מה הכי מגניב שם?‬
‫לא.‬ ‫-צפייה בלווייתנים.‬
‫ברור! הם ראו לווייתן ממש מקרוב.‬
‫באמת?‬ ‫-מה אתה אומר.‬
‫כן, באמת.‬
‫השיניים שלהם מפחידות נורא.‬
‫נכון?‬
‫קצת.‬
‫אבל זאת חוויה מדהימה.‬
‫כמובן.‬
‫ראיתי לווייתנים בארגנטינה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫איפה?‬ ‫-טיירה דל פואגו.‬
‫תמיד חלמתי לנסוע לארגנטינה.‬
‫מה אתה אומר.‬ ‫-מה ששמעת, אלברטו.‬
‫שנשאיר אתכם לבד?‬ ‫תוכלו להמשיך בשיחה הפרטית שלכם‬
‫ולתכנן טיול.‬
‫הוא כל כך נחמד!‬
‫נוכל לנסוע לפטגוניה ביחד.‬ ‫-כן! לפטגוניה!‬
‫תודה על הטרמפ.‬
‫אין בעיה.‬
‫אלברטו עובד בסופ"ש כבר שלושה שבועות ברצף.‬
‫מה את אומרת.‬ ‫-כן, זאת עבודה מתישה.‬
‫למה אתה צוחק?‬
‫לא שמת לב שאלברטו‬ ‫אומר כל הזמן, "מה אתה אומר"?‬
‫באמת?‬
‫"ראינו לווייתנים."‬
‫"מה אתה אומר."‬
‫"האוכל מוכן."‬
‫"מה אתה אומר."‬
‫"אפצ'י!"‬
‫"מה אתה אומר!"‬
‫אתה חושב שאתה מצחיק?‬
‫אני סתם צוחק קצת.‬
‫אתה "סתם צוחק" על החבר שלי.‬
‫החבר שלך?‬ ‫-כן.‬
‫אחרי שלושה שבועות?‬
‫אתה מקנא?‬
‫ברור שלא.‬
‫מעצבן אותך שאני מאוהבת?‬
‫את מאוהבת?‬ ‫-כן.‬
‫כבר?‬ ‫-כן.‬
‫אתה מקנא.‬ ‫-לא, את רק רוצה שאקנא.‬
‫היית מגעיל כל ארוחת הצוהריים‬
‫רק כדי לעצבן אותי.‬
‫את לא יכולה להתעצבן.‬
‫את לא יכולה.‬
‫את לא יוצאת עם גברים כמוני.‬ ‫זוכרת? אמרת לי.‬
‫אני אפילו לא רוצה להיות ידידה של גבר כמוך.‬ ‫-האמת, אני מרגיש כמוך. צאי.‬
‫מה, כאן? באמצע הרחוב?‬
‫את בבית. צאי.‬
‫ביי.‬
‫אהבה שלי, כשאת כאן אני מרגיש…‬
‫אני מרגיש חזק, אני מרגיש חכם, אני מרגיש…‬
‫אתה תמיד חכם.‬
‫היי…‬
‫מה את עושה?‬
‫זה זמן טוב בשבילי.‬
‫אבל זה לא זמן טוב בשבילי.‬
‫מטאו, אנחנו מנסים כבר חודשים.‬
‫שינית את דעתך?‬ ‫-למה שאשנה את דעתי?‬
‫לא שיניתי את דעתי, אבל מה נספר לו?‬
‫שהוא נוצר בשירותים של מסעדה? לא!‬
‫אני כבר יודעת מה יקרה.‬
‫כשנגיע הביתה תהיה שיכור, תשכב על הספה,‬
‫לא יהיה לך חשק…‬ ‫-לא, פשוט אין לי חשק כרגע.‬
‫לא כרגע.‬
‫אני לא יכול להידלק בן רגע. זה לא עובד ככה.‬
‫מותק, זו ארוחה עסקית.‬ ‫בבקשה, אל תהיי כזאת. בואי.‬
‫בואי איתי.‬
‫נהניתי מזה מאוד.‬
‫כל כך הרבה אלימות, כל כך הרבה דם…‬
‫אני יכולה להעיד שהוא לא עצם עין כל הלילה.‬
‫תגידי לו, יקירתי.‬
‫אולי הוא לא עצם עין כל הלילה,‬
‫אבל אנשים לא מצפים לכתיבה כזאת ממני.‬
‫הם לא מבינים אלימות ואימה.‬
‫אני יודע את זה.‬
‫אבל עכשיו שאני מנהל הקריאייטיב בהוצאה,‬ ‫אתה תהיה…‬
‫סטיבן קינג החדש.‬
‫שירלי ג'קסון החדשה.‬
‫בטח, שירלי ג'קסון, סטיבן קינג.‬
‫כבר ויתרתי על הספר הזה.‬
‫על מה אתה מדבר? אתה לא יכול.‬
‫לא, אל תחשוב על זה בכלל.‬
‫אני מטפל בזה עכשיו.‬
‫מצאתי הוצאה לאור בלונדון, אל תדאג.‬
‫בלונדון?‬ ‫-כן.‬
‫הוצאה לאור בלונדון מעוניינת בספר שלי?‬
‫כן.‬
‫בדיוק.‬
‫"שרידים קבורים". מה דעתך?‬
‫"שרידים קבורים".‬
‫אני אוהב את זה. זה יכול לעבוד.‬
‫זה יעבוד.‬ ‫-כן.‬
‫ברור שזה יעבוד.‬
‫- לונדון, כעבור חודשיים -‬
‫כשהוא אמר לו מה סכום המקדמה,‬
‫הוא פרץ בצחוק.‬
‫לא, הוא נסע ישר לשדה התעופה‬ ‫אחרי ארוחת הערב. הוא זרח מאושר.‬
‫הצלחה מסחררת.‬
‫בסדר.‬
‫טוב. נתראה מחר.‬
‫מדהים, נכון?‬
‫ראית את הפרצוף שלו כשאמרתי לו את שם הספר?‬
‫העיניים שלו נצצו.‬
‫הוא מעולה בספרי מתח אפלים.‬
‫חבל על ספר האימה.‬
‫איזה רעיון מחורבן!‬
‫תודה.‬
‫תודה שעצרת אותי ברגע האחרון.‬
‫לא, ברצינות.‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬
‫אני מרגישה קצת אשמה.‬ ‫זו הייתה אמורה להיות העבודה שלך.‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-זו האמת.‬
‫אתה היית צריך לקבל את המשרה.‬
‫לא!‬ ‫-כן!‬
‫לא, את…‬
‫תראי אותך, את מושלמת.‬
‫תמיד היית טובה יותר ממני.‬
‫תמיד.‬
‫את מסמיקה?‬
‫שנשתה משהו?‬
‫אפשר לקבל בקבוק ויסקי, בבקשה?‬
‫חדר 407.‬
‫כן, גברתי.‬
‫אף אחד מעולם לא הצליח כמוך‬ ‫בשנתו הראשונה כמנהל ההוצאה לאור.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת.‬
‫לחייך.‬
‫מרוב עבודה לא היה לך זמן להסתפר.‬
‫- קיארה -‬
‫קיארה, כשהייתי בלונדון עשיתי משהו טיפשי.‬
‫מה?‬
‫הייתי בדיכאון כי הפגישות לא היו מוצלחות.‬
‫הלכתי לחדר של סטלה.‬
‫סליחה, אני לא…‬
‫לחדר של סטלה?‬
‫סטלה…‬ ‫-כן.‬
‫לא הייתה לזה שום משמעות.‬
‫שכבת איתה?‬ ‫-שום משמעות.‬
‫אני נשבע, זה היה חסר משמעות.‬
‫שכבת איתה?‬
‫שכבת איתה.‬
‫קיארה, בבקשה, תקשיבי לי.‬
‫תקשיבי…‬
‫תעצרי. אני מצטער.‬
‫אני מרגיש חרא,‬ ‫אבל לא יכולתי לשמור את זה בסוד.‬
‫זה הרג אותי, הייתי חייב לספר לך.‬
‫את יודעת שאני אוהב אותך.‬ ‫-בבקשה!‬
‫את יודעת שאני אוהב אותך.‬
‫היי.‬
‫את יכולה להגיד משהו?‬ ‫תגידי לי ללכת לעזאזל, רק תדברי איתי!‬
‫להגיד לך ללכת לעזאזל?‬ ‫-כן.‬
‫זה יגרום לך להרגיש פחות חרא.‬
‫אני יודע, את צודקת…‬ ‫-אל תיגע בי.‬
‫אל תיגע בי.‬
‫יש לך כל סיבה שבעולם לכעוס.‬
‫יש לי שלוש.‬
‫א', בגדת בי.‬
‫ב', אפילו לא היה לך אומץ לשמור את זה בסוד.‬
‫זה קשה מדי.‬
‫פשוט קשה מדי.‬
‫וג'…‬
‫סליחה, אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫את יכולה לחשוב על משהו מחורבן יותר‬
‫מאשר לספר לאשתך ההרה שבגדת בה‬
‫בזמן שאתם קונים דברים לתינוק?‬
‫את יכולה?‬
‫את לא יכולה, נכון?‬
‫זה מחורבן מדי!‬
‫חתיכת חרא.‬
‫- קיארה נייד -‬
‫היי.‬
‫הלו?‬
‫כן?‬ ‫-היי, דריו.‬
‫סליחה, לא היה לי את המספר שלך.‬ ‫זה אלברטו, החבר של קיארה.‬
‫אה, אלברטו.‬
‫מה קורה?‬
‫אתה עסוק הערב?‬
‫הערב…‬
‫אין לי תוכניות. למה?‬
‫ידידה שלי עברה לכאן מאפוליה.‬
‫קוראים לה לוצ'יה.‬
‫היא נחמדה, אינטליגנטית… יפה מאוד.‬
‫היא באה לארוחת ערב,‬ ‫אז חשבתי להזמין גם אותך.‬
‫כן, אני אשמח.‬
‫מה אתה אומר. חשבתי שתרצה.‬
‫אני מעביר לך את קיארה. נתראה הערב.‬
‫כן, נתראה הערב.‬
‫זה לא היה רעיון שלי.‬
‫דריו, לוצ'יה. לוצ'יה, דריו.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-כנ"ל.‬
‫פסטה עם שרימפס וזוקיני.‬
‫מעולה.‬ ‫-נהדר.‬
‫לשים את זה במקרר?‬
‫כן, כדאי.‬ ‫-אני אעזור לך.‬
‫וואו.‬ ‫-כן, תודה.‬
‫המארחת שלנו מקסימה כל כך. מאיפה את?‬
‫טרנטו.‬ ‫-ההורים שלי מלצ'ה.‬
‫אין מצב! איזה צירוף מקרים.‬ ‫-אותו אזור.‬
‫כן.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיי מה נשתה?‬
‫לחיינו.‬ ‫-לחברים חדשים.‬
‫בדיוק.‬
‫הינה. סוף סוף.‬
‫תגידו לי מה דעתכם.‬ ‫-זה טעים מאוד.‬
‫ממש מעולה. כל הכבוד.‬
‫פתחו פה חנות דגים חדשה.‬ ‫-מה אתה אומר.‬
‫קסם של מקום.‬ ‫-קסם של מקום.‬
‫אלברטו, תודה רבה. היה ערב נפלא.‬
‫היה תענוג. צריך לעשות את זה שוב.‬
‫אני אשמח.‬ ‫-ביי.‬
‫המעיל שלך.‬ ‫-רגע.‬
‫הינה.‬
‫את צריכה טרמפ?‬
‫לא, אני נשארת כאן.‬
‫שאלתי את לוצ'יה.‬
‫תלוי. באיזה כיוון אתה?‬ ‫-בכיוון שלך.‬
‫הם מושלמים יחד.‬
‫אני מסכימה.‬
‫אני חושבת שאחזור הביתה.‬
‫למה?‬
‫יש לי המון דברים לעשות בבוקר,‬
‫זה פשוט קל יותר.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫נו?‬
‫אל תגידי לי, הדוד שלך התקלקל‬ ‫ואת צריכה להתקלח.‬
‫תפסיק.‬
‫אני צריכה לשאול אותך משהו,‬
‫אבל תבטיח שתענה לי ברצינות, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫יש פה מישהי?‬
‫לא, אין פה אף אחת.‬
‫בסדר.‬
‫באותו לילה…‬
‫כן.‬
‫בליסבון…‬
‫כן.‬
‫באמת חיפשת את השירותים?‬
‫לא.‬
‫ילד טוב!‬
‫כל הכבוד!‬
‫ילד טוב. דודה, את יכולה לבוא לכאן?‬
‫אני הולכת לחתוך את העוגה.‬
‫אני אעזור לך.‬ ‫-כבר חוזרת.‬
‫לא…‬
‫קדימה. הסכין כאן, הכול מוכן.‬
‫ראית אותם?‬
‫את מי?‬
‫מה זאת אומרת? את דריו וקיארה.‬
‫כן.‬ ‫-נכון שהם מוזרים?‬
‫לא במיוחד.‬
‫הכול בסדר? אתה קצת מדוכדך בימים האחרונים.‬
‫רק כמה בעיות בעבודה…‬
‫למה? הנסיעה ללונדון לא הייתה מוצלחת?‬
‫אני יודעת שאתה מבואס בגלל ספר האימה,‬
‫אבל זה באמת לא הקטע שלו.‬
‫ספר מתח אפל זה קלאסי יותר.‬
‫את צודקת.‬
‫העוגה מוכנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני רוצה לדבר איתך על משהו.‬
‫אני כבר יודעת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ראיתי את ההודעות.‬
‫הצצת לי בטלפון?‬
‫בגדת בי.‬
‫כן, קראתי את כולן.‬
‫אתה עדיין מאוהב באשתך,‬
‫וכל העניין היה טעות גדולה.‬
‫אני מצטער.‬
‫קצת נדוש, אבל חמוד.‬
‫אני חתיכת חרא.‬
‫כן, אתה חתיכת חרא.‬
‫רגע, סליחה,‬
‫באמת רצית לספר לי ביום ההולדת של הבן שלנו?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬
‫אין זמן מתאים לומר דבר כזה.‬
‫אני שמוק.‬
‫היי…‬
‫אני שוב בהיריון.‬
‫מה אם תיוולד לנו בת?‬
‫איך תקרא לה?‬
‫אני מצטער.‬
‫באמת פגעת בי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה שמוק.‬
‫חברים, בואו לאכול.‬
‫מותק, בחייך.‬ ‫-בואי הנה.‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫סליחה.‬
‫תביאי אותי לבית החולים, שרה!‬
‫את צריכה לשחרר את היד שלי!‬
‫למה יצאתי הערב בכלל?‬
‫הצילו!‬ ‫-בסדר.‬
‫הטלפון שלך אצלך?‬ ‫-ירדו לי המים.‬
‫אלוהים!‬
‫בסדר!‬
‫בסדר, האחיינית שלי כמעט כאן.‬
‫לאחיינית הדפוקה שלך יש ראש ענק!‬
‫היי, לוקה.‬
‫היי.‬ ‫-נו?‬
‫מה קרה?‬
‫ירדו לה המים כשהיא הייתה באוטו עם שרה.‬
‫מיהרנו לכאן.‬
‫הכול בסדר?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬ ‫-מה…‬
‫מאיפה לי לדעת? אף פעם לא הייתי בהיריון.‬
‫וטוב שכך.‬
‫אני יודע שהיא צרחה. הרבה.‬
‫איפה קיארה?‬ ‫-שם.‬
‫מטאו איתה?‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫בגלל הקטע בלונדון?‬
‫הבת שלו…‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫מי נמצא עם קיארה?‬ ‫-עכשיו?‬
‫כן, מי איתה?‬ ‫-שרה ו…‬
‫היי.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫חזרתי לפני שבועיים.‬
‫ידעת?‬
‫אני מתקשר למטאו.‬
‫לא, היא אמרה…‬ ‫-תן לו להתקשר.‬
‫אני לא מתערב.‬
‫מה שלומה?‬ ‫-אין שינוי.‬
‫הצירים עדיין איטיים.‬
‫אני נשבעת, כמעט חטפתי התקף לב.‬
‫מתוקה…‬ ‫-אני חייבת להתאוורר קצת.‬
‫ברור.‬
‫הכול טוב.‬
‫אל תדאג.‬
‫מהר. נתראה כאן.‬
‫כן, אני כאן. ביי.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא בא.‬
‫אני חוזרת פנימה.‬
‫ואתה?‬
‫אני אחכה לו כאן.‬
‫שנאתי להיות בלעדיך בחודשים האחרונים.‬
‫אף על פי שלא היינו יחד,‬
‫בכל פעם ששאלו אותי אם אני רווקה,‬ ‫אמרתי שלא.‬
‫רציתי להתקשר אליך,‬
‫אבל גם רציתי שתתקשר אליי,‬
‫ולא התקשרת.‬
‫התגעגעתי אליך יותר ויותר בכל יום.‬
‫ובסוף שכנעתי את עצמי‬ ‫שאתה כבר לא אוהב אותי.‬
‫זה קשקוש, ואת יודעת את זה.‬
‫איך אתה יכול להגיד דבר כה?‬
‫עלית למטוס,‬ ‫ומאז לא שלחת לי אפילו הודעה אחת.‬
‫כן, אבל זה לא…‬
‫זה לא אומר שאני לא אוהב אותך.‬
‫אז למה לא התקשרת?‬
‫מתוך גאווה?‬
‫לא, מאותה הסיבה‬
‫שבגללה לא סיפרת לי שחזרת לפני שבועיים.‬
‫בכל מקרה, אני מצטער.‬
‫מה?‬
‫עכשיו אתה הבוגר מבין שנינו,‬ ‫כי התנצלת קודם. זה מעצבן אותי.‬
‫איפה היא?‬
‫שלום!‬
‫נו?‬
‫שלושה קילו, 800 גרם.‬
‫היא ענקית!‬
‫יש לה שיער?‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים!‬ ‫-יותר מלדוד שלה?‬
‫שתוק!‬ ‫-יותר מאשר לדוד שלה.‬
‫אפשר לראות אותה?‬ ‫-אלוהים!‬
‫זה משחק חמוד.‬
‫לרוע המזל, חצי מהדברים‬ ‫שהוא סיפר לך לא קרו באמת.‬
‫שוב? אני נשבע…‬
‫את עדיין איתו?‬ ‫-לא לזמן רב.‬
‫אמרתי לך, זה לא משנה.‬
‫זו דעתך.‬ ‫לדידך, כל אחד יכול להיות עם כל אחת.‬
‫ממש לא.‬
‫אני לא אומר שאין חשיבות‬ ‫להתאמה בין בני הזוג…‬
‫טוב, תקשיב.‬
‫בוא נחזור לתפוחים.‬
‫זאת הייתה מטפורה מוצלחת.‬
‫כן.‬ ‫-פשוט תקשיב.‬
‫אם אני חצי תפוח…‬
‫אדום ועגלגל, בסדר?‬
‫לא אחפש תפוח ירוק ומוארך.‬
‫אבל אם אפגוש‬ ‫עוד תפוח אדום ועגלגל, בדיוק כמוני,‬
‫גם אם הוא קצת חבול,‬ ‫גם אם הוא בגוון קצת שונה,‬
‫אני ארצה אותו.‬
‫ואולי, במרוצת הזמן,‬ ‫אני אנסה להיות בצבע אדום בהיר יותר,‬
‫והיא תנסה להיות בצבע אדום כהה יותר.‬
‫זה מתיש וזה אף פעם לא מושלם, אבל זה עובד.‬
‫אני מבין. הרעיון הוא לא למצוא‬ ‫את הנפש התאומה שלך,‬
‫אלא פשוט למצוא נפש תאומה.‬
‫בדיוק. החצי השני שמשלים אותנו.‬
‫אתה לא חושב שזה קצת ציני?‬
‫אתה עם מישהי,‬
‫אבל באותה מידה יכולת להיות עם מישהי אחרת?‬
‫ברור שלא, פרנצ'סקו!‬
‫כשאנחנו בזוגיות, אנחנו משתנים,‬
‫וכל שאר האפשרויות פשוט מפסיקות להתקיים.‬
‫אילו עברתי לבוסטון בילדותי,‬
‫הייתי אדם אחר עכשיו.‬
‫לא הייתי האדם שאני היום, נכון?‬
‫לכן לא רצינו לספר לכם עם מי מטאו התחתן.‬
‫הבנתם?‬
‫כל החיים אנחנו אומרים,‬
‫"מה היה קורה אילו…"‬
‫בסדר, אל תגלה לנו.‬
‫בסדר.‬
‫אבל…‬
‫זה לא פשוט כל כך.‬ ‫-למה?‬
‫כי הם כאן.‬
‫לא!‬ ‫-הם כאן?‬
‫בדיוק השלמתי עם התעלומה.‬
‫או…‬
‫היי. פדריקה.‬ ‫-היי. דריו.‬
‫נעים מאוד.‬
‫- לאימא -‬