Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hej, Dario. Zapamti, ti i draga dolazite u petak na večeru.
NETFLIX PREDSTAVLJA
-K meni i Sari. -Dobro.
-Nemojte zaboraviti i nemojte kasniti. -Naravno. Donosimo vino.
Chiaro, pa gdje si ti?
Sljedeći petak večera kod nas. Može?
Oprosti, bila sam u teretani. Dolazimo!
Matteo?
Nisi zaboravio da ti i supruga dolazite u petak na večeru?
Naravno da nisam. Dolazim.
Da donesem vino?
Hej, Giulia. Potvrđujem večeru u petak.
Bok, Saro. Dolazim, naravno.
Zbilja vjeruješ u tu glupost?
-Ti i Sara živi ste dokaz. -Ma o čemu ti to, Francesco?
-O konceptu srodnih duša? -Da.
Koliko poznaješ parova koji su zajedno 20 godina?
Dobro, ali…
Što da su se moji roditelji odlučili preseliti u Boston kad sam bio dijete?
-Boston? -Da, u Boston.
Misliš da se nikad ne bih oženio?
Da bih bio tužan i usamljen jer bi moja srodna duša živjela u Rimu?
Nikad ne bi upoznao Saru.
U srednjoj školi u Bostonu upoznao bi nekoga i ostao s njom.
To ne možemo znati. Cijeli je koncept apsurdan.
Misliš da negdje u svijetu postoji jedna osoba koja nas upotpunjuje?
Smiješno.
Smiješno? Platon je pisao o tome u Simpoziju.
Jabuke, naravno.
Nije riječ o jabukama. Složenije je od toga.
-Nekoć su ljudi bili savršeni. -Dobro.
-Bogovi su bili zavidni… -…pa su ih prepolovili.
Otad svi tražimo svoju drugu polovicu.
Da, dobro se sjećam. To je sranje.
-Prekrasno je. -Što to?
-Mit o hermafroditima. -Teške teme.
-Što? Prekrasno je. -Filozofske teme.
Važni razgovori, srodne duše.
-Vjerujem u to. -Romantično.
-Ljubavi, palimo roštilj za 15 minuta? -Naravno, šefice.
Znam da je paradoksalno, ali vas ste dvoje tako dugo zajedno da mislim
da vezu sa Sarom uzimaš zdravo za gotovo.
-Čuj ti njega! -Molim?
-Uzimaš me zdravo za gotovo! -Nema šanse.
Nisam to rekao. Jesi li imao djevojke prije nje?
-Pa? -Dobro.
-Jesi? -Ništa ozbiljno.
Upravo tako.
Ja sam imao ozbiljne veze prije Federice.
-Molim? -Onda sam je upoznao i…
Izvukao si se.
-…znao sam da je ona prava. -Dušo.
Moja srodna duša. -Ljubavi.
Nisam te uvjerio?
-Mislim da nisi. -Nisi.
-Nimalo? -Ne.
Ne poričem da imate sjajan odnos.
Samo…
Misliš da…
Želiš li…
Da im ispričamo?
-Da. -Ispričat ćemo vam priču.
Kad je čuješ, reci mi vjeruješ li u srodne duše.
-Dobro, da čujemo. -Može?
-Dobro. -Bilo je to prije otprilike dvije godine.
Sara i ja smo se tek vjenčali i kupili smo ovu kuću.
Organizirali smo veliki ručak.
I pozvali četvero prijatelja.
Ja sam pozvala dvije prijateljice, a Luca dva prijatelja.
Stigli smo.
Ignorirajte nered, ključeve smo dobili prije dva dana.
-Što bi tek rekla za moju kuću. -Zdravo!
-Deset minuta ranije, nevjerojatno! -Rekao sam im da dođu pola sata ranije.
-Za tebe. -Baš lijepo!
-Sretan je. -I ovo.
Kakva terasa! Pardon, zadihan sam od penjanja.
Pokaži nam kuću.
To ćemo poslije. Nemamo baš mnogo vremena.
-Što je? -Ljubavi, daj.
-Znam, obećao sam ti. -Što?
Dečki, moram vam reći nešto o Sarinim prijateljicama.
-Jesu li zgodne? -Zato smo došli ranije?
A vi ste opet kasnili pola sata.
-Upoznali ste ih na vjenčanju. -Dobro.
-Bok! -Bok!
Počnimo s Giulijom.
Ona je matematičarka.
Što si kupila?
Vinski dekanter. Ti?
Lampu.
Radi u financijama.
-Zar ne? -Da.
Objasnila mi je milijun puta.
Ona s dugom kosom.
Ne! To je Chiara.
Giulia ima kraću kosu, malo valovitu. Pratiš me?
Ona nije tip djevojke
za koju na prvi pogled znaš da je ekonomistica.
Ne, želim reći…
Ona je…
Samopouzdana je. Pametna je.
Isprva bi mogla djelovati arogantno.
Kao da ti pogledom govori da si glupan.
-Lijepo. -Ali zgodna je.
A druga?
To nam svima…
-…treba. -Da.
Druga je čista suprotnost.
-Je li glupa? -Nimalo.
Studirale smo zajedno. Anestetičarka je.
Iako to ništa ne znači.
Ona je magnet.
Uvijek je okružena ljudima.
Čim prekine s dečkom, odmah…
-Zašto je onda čista suprotnost? -Pa…
Slatka je i brižna. Pravo sunašce.
Izgleda kao prava dobrica.
Ali zna što želi.
I ona je zgodna.
Što je dobro.
Vrlo dobro.
Je li to zvono? Ja ću.
-Idem s tobom. -Ne!
-Jesi li lud? -Zaboga…
-Kakav… -Kvragu!
Rekao sam vam da dođete u 13 h.
Pola sata uvoda bilo bi previše.
Zapamti. Chiara, duga, tamna kosa.
Duga, tamna kosa.
Zašto njemu ide Chiara?
Ti i Sara ste sigurno rekli
da je Matteo osjećajni intelektualac pun ljubavi.
-Ima smisla. -Neka njemu ide draga djevojka.
A agresivnu ste namijenili odvjetniku koji se zna izboriti za sebe.
Itekako znam.
Samo malo.
Što vi mislite tko smo mi?
Tek smo se vjenčali. Zbilja mislite da se igramo spajanja prijatelja?
Ne.
Ovo je samo ručak s prijateljima koji su slučajno svi samci.
-Prava slučajnost. -Da.
Na vjenčanju smo shvatili da vas moramo upoznati.
Nego…
Što nam to ne smiješ reći?
Ma samo ne bih smio reći što mi mislimo tko je za koga.
Naravno, iskrenost je…
Iskrenost je temelj svakog braka.
-Dugog braka. -Apsolutno.
Misliš da Sara
prijateljicama nije govorila o nama?
Naravno da ne.
Kako znaš?
Sjajno, brak počinje lažju, tj. dvjema lažima.
Evo ih.
Evo nas. Stigle su!
-Bok! -Dame!
-Kako si? Bok. -Bok.
Hvala.
-Sjajno. -Bok.
-Ovaj… -Bok.
Dario i Matteo.
Chiara i Giulia.
-Bok. -Bok.
-Pivo? -Može, hvala.
-Ti imaš? -Imam.
-Giulia? -Hvala.
-Oprosti, nisam htjela. -Sve u redu.
Može i meni jedno, dušo?
-Da, ljubavi. -Hvala.
Imaju li piva?
-Želim kvalitetniji život. -Evo i pizze.
VEČERA ZA ČETIRI
Za ovu sjajnu večeru!
-Divni ljudi, ja idem onamo. -Bok!
Nazvat ću te.
-A mene? Nećeš? -Neću.
Ne.
Kaciga je ovdje.
-Bok. -Bok.
Idemo.
Idemo!
„Tek smo stigli kući i već smo na društvenim mrežama
kao dvoje tinejdžera?“
„Grozni smo!“
Prvo lice množine.
Mogu li te nešto pitati?
Jesu li to beze?
DA!
„Užas!“
Zvuči kao da je zadirkujem,
ali priznajem da sam pregledao njezin profil.
A, evo, i ona kaže da je pregledala moje fotografije.
Vidiš? Profesionalka je.
Pa…
Dat ću joj svoj broj. Da vidimo.
Ne, ne želim njezin broj. Već ima moj.
Sad je ona na redu.
Čekamo njezin potez.
Ne moj. Njezin. Ne moj.
Stella, ti si bila zadužena za Vodič za privlačenje žena?
Da. I dobro se prodaje.
Tko bi rekao?
Čuj…
Piše li u njemu koliko tip treba čekati da nazove djevojku koju je upoznao?
Matteo, polaskana sam što cijeniš moje žensko mišljenje.
Uvijek. Uvijek to cijenim.
Zgodan tip može nazvati ženu bilo kad, čak i nakon pola sata.
-A ja? -Pa, ti…
Rekla bih dva mjeseca.
Kako si zla.
-Stvarno. -Znam. Oprosti.
Otkad muškarac poput tebe čita ove knjige? Čitaš li sad i horoskop?
Uglavnom, barem 24 sata.
Ali nemoj je zvati.
-Nego što? -Pošalji poruku.
Kao i svi ostali.
Samo jadnici zbilja zovu ljude.
Za 24 sata?
To nema nikakvog smisla.
-Halo? -Halo?
Bok, Matteo je.
Lucin prijatelj.
Bok.
-Kako si? -Bok. Dobro sam, hvala.
Pitao sam se je li prerano.
Prerano za što?
Zanima me koliko muškarci trebaju čekati da nazovu djevojku koju su upoznali?
Postoji knjiga koja tvrdi… Nije mi to najbolja referenca, ali…
Piše…
Halo?
Kolegica kaže da neki mogu nazvati odmah, ali ja…
Halo?
-Halo? -Halo?
Oprosti, ušla sam u dizalo i veza se prekinula.
Ne, mislio sam…
Mislio sam da si prekinula zbog grozne šale.
Dakle, nije…
Bila je to užasna šala.
Pa, to je moja vrsta…
Kako da kažem… To je moja strategija.
Da, tako je.
Biti jadan?
Podcjenjuješ koliko je tanka granica između jadnog i slatkog.
A što će biti kad pronađeš djevojku koja će te žaliti?
Teoretski, prihvatit će poziv na večeru.
I dalje, teoretski…
A, teoretski, kad?
Sutra navečer?
Teoretski, gdje?
-Znam sjajno mjesto. -Da?
-Vrlo mirno. -Da?
Malo je na osami.
-Lijepo. -Bok.
Vidimo se sutra.
IZAZIVAM TE
Izaziva me.
LJUBAV
Da vidimo.
Malo brašna.
Savršeno.
Savršeno, zar ne?
A sad fotografija.
Eto, gotovo.
A sad…
NEŠTO NAJTEŽE NA SVIJETU
I šaljemo je Giuliji.
Valjda će upaliti.
Nema šanse.
Da, veoma je teško kupiti beze iz slastičarnice.
Ne!
Kakav glupan.
Ne.
BAŠ SAM GLUP
-Nisam ti htjela uništiti samopouzdanje. -Nikad nije bilo niže. Ali…
Možeš mi se iskupiti ako prihvatiš poziv za večeru.
Da vidimo što kaže.
„Može!“
Tko je glavni? Ja ili ti?
Tko je glavni, ja ili ti?
Imamo vjenčanje. Oprostite, stvarno ne mogu. Doviđenja.
-Dobra večer. Stol za dvoje? -Da.
Rezervacija na ime?
Rossi. Ja sam g. Rossi.
Ovo je gđa Rossi.
-Niste rezervirali, zar ne? -Mislio sam da ne treba.
Nema veze. Idemo. Možete li nam preporučiti nešto u blizini?
Ovdje nema mnogo toga.
Zato je ovo mjesto sjajno. Na osami je.
-Kakav glupan. -U redu je, dođi.
Dobro došli! Vi ste sigurno rođaci iz Campobassa!
-Ne. -Nismo.
Nismo gosti, došli smo na večeru.
Baš ste se sredili. Godišnjica vam je?
Ne, prvi spoj. I vjerojatno posljednji.
Prvi spoj? Ne mogu vjerovati.
I naš je prvi spoj bio ovdje. Kakva slučajnost! Ovo je sudbina!
Možda se i vi vjenčate ovdje. Ovo mjesto donosi sreću.
No, dobro. Čestitam.
-Idemo. -Ne, čekajte!
-Kamo ćete? -Daleko.
-Nekamo na večeru. -Zaputili ste se ovamo.
Ostanite. Bit ćete naši gosti.
Ozbiljna sam. Slavimo ljubav.
Te rođake niti ne znam…
Mladenka je glavna. Piše tu, g. Rossi.
Mazel tov za naše prijatelje!
Dame i gospodo, David i Rebecca!
Kako ti se pas zove?
Idemo.
Zove se Idemo?
Da. Recimo, pas ti se zove Nana.
I ti joj kažeš: „Idemo, Nana.“
„Idemo“ je brže.
Zar ne?
Kako li ćeš tek nazvati dijete.
Imaš li ti psa ili mačku?
Ribe? Koale?
Ne, ja…
Čuj.
Mogu li te upitati nešto izravno?
Zar ti ovo nije dosadno?
Što točno?
Pošalješ mi poruku, ja odgovorim.
Daš mi svoj broj, ja tebi svoj ne dam.
Opet se dopisujemo.
Oboje se silno trudimo biti
smiješni, slatki, ali ne previše napadni.
Ne bi li bilo lakše da upoznaš nekoga i kažeš:
„Sviđaš mi se, ne izgledaš kao ubojica, poševimo se.“
Ako moraš naučiti praviti beze samo da bi dobio spoj,
onda nešto tu nije u redu.
Drukčije je kad tražiš nekoga za brak.
Možemo cijelu noć razgovarati o psima, mačkama,
koalama…
Ali ti i ja…
Brže je samo otići k meni, poševiti se, pogledati epizodu serije i zaspati.
Račun, molim.
Ako nisi gledao, možeš ostati.
Na kojoj si epizodi?
Treća sezona, prva epizoda.
Gledao sam.
Odlična je.
Ovo je bilo bez obaveza.
Zbilja?
-Laku noć. -Bok.
Dario.
Nazovi me, molim te.
Kakav seronja.
Dakle…
-Dario… -I Giulia.
-Chiara. -I Matteo.
-Giulia? -Hvala.
Imamo malo drukčija gledišta.
Ona misli da bi tebi više odgovarala Chiara, anestetičarka, duge kose.
A tebi Giulia, matematičarka rokerica.
Kao, suprotnosti se privlače, ali…
-Svaka ptica svome jatu leti. -Točno.
Spojite stolove.
Eto.
Za ovu divnu večeru!
Divni ljudi, ja idem onamo.
-Bok! -Bok!
Najmanje 24 sata. Ali nemoj je zvati.
-Nego što? -Pošalji poruku.
Kao i svi drugi. Samo jadnici zovu ljude.
Stvarno, 24 sata?
To nema nikakvog smisla.
-Ludo. -Pa?
Koliko još?
Trideset sedam minuta.
Zaista odbrojavaš?
Matteo, ako je želiš nazvati, nazovi je.
Ma ne.
Mogu izdržati.
Idem dolje po kavu.
Kava.
-Bok. Kava. -Bok.
Pozdrav svima. Vidimo se sutra.
Giulia?
-Matteo. -Hej!
Nisam te očekivao ovdje.
Nisi očekivao da čitam?
Ne, nego… Ja radim ovdje.
Uredi su nam gore. Sišao sam po kavu.
Što radiš?
Obećaj da se nećeš umisliti.
Pokušat ću.
Ma daj! Poslušala si me? Naravno da ću se umisliti.
Nisi se gasio o njoj cijeli sat.
-Umorio si me. -Dobro.
A sad bih nešto laganije.
Doslovno.
Knjiga recepata?
Ne.
Možeš li mi nešto preporučiti?
Pogledajmo što možemo naći.
-Zašto ne? -Dođi.
Ovuda.
Grize me savjest.
-Zašto? -Potrošit ćeš cijelo bogatstvo.
Zar dobivaš proviziju od prodaje?
Da bar. Ne dobivam.
A da platim pola?
-Ne budi blesav. -Ozbiljno. Imam potrebu. Koliko ih je?
Dva, četiri, šest, osam…
Platit ću tri. To je 25 %.
-U redu, 25 %. -Ili me izvedi na večeru.
Može.
-Gledaj kamo ideš! -Bože, oprostite!
Oprostite!
Iskočio je niotkuda.
Izlazila sam s parkinga i…
Nema veze. Važno je da tip nije ozlijeđen.
Nije, ali ima udubljenje na skuteru, kao i ja na svom autu.
A nikad ne vozim auto.
Ovo nije moje područje, ali…
To se zove puštanje prednosti.
Vjerojatno će se voditi kao kontributivni nemar.
Nabavit ću izvješće od osiguranja.
Hvala.
Oprosti što si morao ostati do kasno.
Nisam znala koga bih nazvala.
Giulia je imala tvoj broj, pa…
Ma u redu je.
Doduše…
Kasno je, ali…
Želiš li otići nešto prigristi?
Da.
Idem po sako.
U redu.
-Vraćam se brzo. -Dobro.
Lijep stan u mirnom dijelu, ali susjedi…
Što s njima?
Prve večeri u stanu legnem u krevet, kad ono…
Čujem Beethovena.
-Odjednom. -Dobro, Beethoven.
A noć poslije opet Beethoven. Odjednom.
Odlučila sam otići gore i pozvoniti im.
I otišla sam.
-Pogodi tko otvara vrata. -Tko?
Par u osamdesetima, 70 godina u braku.
Čekaj, vjenčali su se s…
Ma da, svejedno.
Zabavljali su se više od mene.
Dobro, ali
svaka im čast, i dalje se praše u osamdesetima.
Drago je meni zbog njih,
ali onda sam se vratila u svoj stan, posve sama, i rastužila se.
Razmišljala sam o to dvoje staraca.
Dok sam sjedila kući s mačkom. Iznervirala sam se.
-Imaš mačku? -Da.
-Kako se zove? -Renato.
-Sjajno ime. -Renato, da.
-Dobra večer. -Bok.
Izgledaš sjajno.
-Pročitala sam Dvadeset godina kasnije. -I? Što kažeš?
Kakav je to izraz lica? Ne sviđa ti se?
Knjizi dajem najviše 50 stranica. Ako se ne navučem, preskačem do kraja.
Pročitala si 50 stranica od jučer?
Tako je. Ti sporo čitaš?
Očito sam prespor.
Ali dobro biram restorane.
Vodim te na jedno fantastično mjesto.
Sjajna hrana, malo je na osami i vide se zvijezde.
Može. U koliko je rezervacija?
Nisam rezervirao.
Nikad nije gužva.
-Koliko je daleko? -Možda sat. Otprilike.
Što misliš da ih nazoveš? Možda je zatvoreno.
Zašto bi bilo zatvoreno? Uvijek je otvoreno.
Zar ćemo biti oni ljudi koji uvijek unaprijed zovu? Evo, zovem.
Ne, ali…
Nema problema, odmah ću ih nazvati.
Nazvat ću.
-Samo zdravica. Nisam jela. -Halo?
-'Večer, rezervirao bih stol za dvoje. -Imamo vjenčanje.
Oprostite, ali nemamo ništa slobodno. Doviđenja.
Jesu li zatvoreni?
Ne, imaju vjenčanje.
Ti si vidovita. Otvoreni su, ali važno je…
Znam lijepo mjesto u blizini.
Imaš rezervaciju?
-Znaš… -Parkiraj auto.
-Sigurno ne želiš da te odvezem? -Ne, hvala. Autobus mi staje ispred vrata.
Hvala na pomoći.
I na večeri.
Hvala tebi na društvu.
Hvala.
Zašto se smiješ?
Nisam tako izbjegla poljubac od…
Dobro, ali…
Nije urnebesno.
-Stvarno mi je žao. -Sve ovo…
Nije do tebe.
Oprosti.
Više ne izlazim s tipovima poput tebe.
A kakvi su to tipovi?
-Što radiš? -Izaći ću na sljedećoj stanici.
Možeš li mi objasniti?
Dobro. Bez uvrede.
Ti si tip za jednu noć.
-Tko ti je to rekao? -Nitko.
Vidi se na tebi. Šarmantan si.
To je kompliment.
Blago meni.
Nevjerojatno.
Da, prilično su dobri. Ali kako ti se može više sviđati jeftina kopija od originala?
Neka su istraživanja uzela u obzir razne parametre.
Sastojke, pakiranje, umakanje…
-Je li to službeni parametar? -Da, umakanje.
Jeftini su keksi iz supermarketa najbolji.
Nije li ti ovo dosadno?
Pošalješ mi poruku, izađemo na večeru, dođeš k meni,
ševimo se i što onda?
-I što onda? -Svatko ide u svoj krevet.
Ne. Želim i ono poslije.
Želim maženje na kauču. Želim sve.
Shvaćam. I imaš pravo.
Jednostavno ne tražim ništa ozbiljno. Ne želim sjediti na nečijem kauču.
-Vidiš? -Dobro, ali kad si točno to shvatila?
Shvatila sam neku večer kod Luce i Sare. Bez uvrede.
Ti si jela meso, ja ribu.
Ja bih odabrao crno vino, ali pijemo bijelo.
Imamo veoma različit ukus u glazbi.
I u keksima.
Prema mom iskustvu, večeras si izgledala kao žena koja…
Koja što?
Koja…
-Što? -Koja je to željela.
Kako to misliš? Samo zato što sam bila opuštena?
Možda zato što te nisam shvatila ozbiljno.
-Mačke ili psi? -Mačke, jasno.
-Plaža ili planine? -Kakvo pitanje! Plaža.
Čekaj.
-Psi? -Da.
-I planine. -Ma nema šanse.
-Planine su dosadne za umrijeti! -Plaža mi dosadi za pet minuta.
Ma ti ne čitaš prave knjige.
Zato je tako.
Ne smeta mi što si odlučila da ti se ne sviđam.
Mogu to prihvatiti.
Ali ako kažeš da si zbog toga opuštenija…
Meni je to neodoljivo.
-Eto, takav si ti. -Kakav?
-Što je? -„Neodoljivo.“
Sad ćeš me pitati jesam li pala s neba
jer izgledam kao anđeo.
Javit ću ti što je bilo s osiguranjem.
-Možemo ostati prijatelji. -Ne.
Ne mogu biti prijatelj s djevojkama poput tebe.
Djevojkama poput mene?
Pazi, važno je.
Postavljaš li toaletni papir tako da visi iznad role
ili ispod?
Ne koristim ga.
Što?
Voljela bih raditi u Italiji, ali vani mogu zaraditi 50 000 eura za tri mjeseca.
Naravno.
-Ali nije riječ samo o novcu. -Ma ne, naravno.
Društvo ne cijeni tvoju ulogu.
Upravo tako.
Hvala.
Nevjerojatno, slažemo se oko svega.
Da, sad je već gotovo dosadno.
Hvala Bogu da sam kod kuće. Ako želiš okončati ovu propalu večer…
Laku noć.
Šalila sam se.
Mislim…
Zašto otići sad kad smo napokon pronašli zajednički jezik?
DVA MJESECA KASNIJE
-Što je? -Ništa.
Čuj…
Znala sam da je nešto!
Ne, samo…
Znaš, Stella…
-Da? -Radi na jednoj knjizi.
-Što parovi ne znaju jedni o drugima. -Pročitao si je.
Ja sve čitam. Čak i…
Sve.
Nije sad… Uglavnom.
Piše da lako možemo zaključiti jesmo li u ozbiljnoj vezi.
Samo treba izbrojiti koliko si stvari ostavila ovdje.
-I? -Dvadeset predmeta.
To znači da smo u vezi.
Da vidimo.
-Samo malo. -Da?
Po meni je uvredljivo što ta knjiga tvrdi
da žena treba označavati teritorij kao pas.
Zašto? Samo da bi me netko nazivao svojom djevojkom?
-Ne. -Da.
Uglavnom, nema ih 20.
-Ne? -Nema.
Da vidimo.
-To ti misliš. -Hajde.
Provjerimo.
-Može. -Dobro.
Jedna.
Pidžama, dvije.
-Dvije. -Gle ti to!
-I ti to jedeš! -Računa se.
Kupujem ga samo zbog tebe, pa se računa.
Računa se.
Skini to.
Četiri.
Nisam ja kriva što nemaš papuče za goste!
Četiri.
Pogledaj. Dva para gaćica, dvije čarape, dvije majice.
Pogledaj ovo! Šampon za valovitu kosu. Trinaest.
Angelin prah. Tvoje.
-Tko je ovo? -Daj…
-Brijač. -Pošteno.
A ovo? Osamnaest.
Tvoj je. Brojevi ne lažu.
Što je ovo? Torbica za šminku.
A u njoj su puder, maskara, ruž…
To se računa kao jedan predmet! Varaš kako bi pobijedio po svaku cijenu.
Dobro, ovo je jedan predmet od 19.
Devetnaest.
Dobro!
Možeš uvjeriti autoricu knjige
da nisam označila svoj teritorij i da nisam službeno tvoja djevojka.
Šteta.
Tvoje.
Bacit ću je.
-Ne, zašto? -Raspada se.
-Ne, tako je mekana. -Daj mi je.
Ne!
Miriše na tebe.
-Sviđa ti se? -Da.
Stvarno?
Stvarno je želiš?
Tvoja je.
Hvala.
To!
Želiš li ti reći?
Dvadeset.
To te ja pitam!
-Roberta? -Roberta.
-Tko je Roberta? -Ne.
-Ona cura iz teretane. -Ne želim nikoga vidjeti večeras.
A veseljko?
Veseljko…
Reći ću joj da ću je nazvati. Eto. Jesi li sad sretan?
-Inače će se uzrujati. -Koga briga?
Idemo!
JESI LI BUDNA?
DA!
Hej.
Moram ići i to odmah.
Bez brige, moram svratiti i kući.
Kasnim.
Kupila sam kekse.
One jeftine iz supermarketa. Mnogo su bolji od brendiranih.
Slažem se.
Stvar je u…
-Umakanju. -Umakanju.
Da.
Kako je prošao razgovor za posao u Lisabonu?
A, ne znam.
Žele financijskog analitičara, a to nije moje područje.
Ali…
Zar ne ideš k onom odvjetniku kojeg mrziš?
Marraleu? Čuj ovo.
Odgodio je dogovor za dva mjeseca.
Znam da će me sjebati.
Tko je to?
Giorgio, kolega.
Dobro.
-Uživaj danas. -I ti.
-Bok. -Bok.
-Oprosti, neću stići. -Skužila sam.
Nisam čula alarm.
Jesi li opet bila vani?
Ne, gledala sam seriju do dva.
Povrh toga, onaj kolega Giorgio šalje mi poruke.
Mislim, postavlja pitanja koja može poslati mailom.
-Diše li? -Traži izliku da mi pošalje poruku.
Slatko.
Znaš tko mi se upucavao?
Dario.
-Tko? -Dario.
Lucin prijatelj. Dala si mi njegov broj. Znaš.
-Odvjetnik s dobrom guzom. -Da.
Pokušao me poljubiti, ali ništa od toga.
Bravo.
Osvetila si 99 % žena s kojima je spavao.
Moram odgovoriti Giorgiu. Stalno piše.
-Što želi? -Pita za neko izvješće.
Pisala sam ga jednu subotu popodne.
Bila sam kod kuće. Tek sam bila dobila menstruaciju.
Napiši mu to i prestat će ti pisati.
-Dobro. Bok. -Pusa.
Bok.
Dobro. „Dragi Giorgio…
završila sam
izvješće prije mjesec dana.“ Ne. „Prije dva mjeseca.“
Ne.
Ne, jebem ti.
Matteo?
Giulia? Jesi li to ti?
Čula si da pljujem?
Prao sam zube, idem na ručak s Darijem. Oprosti.
Nisam čula.
Kakav glupan. Nisam ti trebao reći. Sjajno.
Oprosti, u žurbi sam.
Ne moraš se ispričavati.
-Nazvat ću te drugi put. -Ne, bez brige.
Što ima?
Možemo li se naći na kavi? Moram ti nešto reći uživo.
Što je, jesi li trudna?
Giulia? Jesi li trudna?
Nisam ti htjela reći preko telefona.
Ali sad ne mogu reći da nisam, a onda poslije da jesam. Bilo bi glupo.
Stvarno sam glup. Oprosti.
Prestani se ispričavati.
Dolazim k tebi.
Dobro. Nemam ništa za jelo.
-Nema veze. -Ali umirem od gladi.
Da uzmem pizzu?
-Može, hvala. -Dobro. Stižem.
Jebote. Dijete.
Jebote.
Hej!
-Bok. -Evo me.
Ovaj restoran ima pizzu sa šunkom koja je fantazija.
Ali nisam…
-Znaš, jer si… -Trudna?
Imamo vegetarijansku s krumpirom i više sira i jednu Margheritu.
Ja jedem šunku, ali nisam htio…
Ne znam što voliš pa sam uzeo ove dvije.
Nadam se da nisam pogriješio.
Pusti sad pizzu.
-Sjednimo. -Možemo nešto skuhati.
Kreni.
-Počni s neugodnim pitanjima. -Da.
Stajat ćemo.
Ne znam kako… Ne mogu shvatiti.
Ne želim da ovo zvuči…
Ne želim da zvuči ružno.
Tvoje je, sigurno. Spavala sam samo s tobom.
Nisam mislio na to.
Kakvo bi onda pitanje moglo zvučati ružno?
Želiš li ga zadržati?
Želim.
-Dobro. -Oprosti ako to…
-Ako ti… -Ne.
Ja želim dijete, ali to ne znači da ga ti želiš.
I ja ga želim.
Želim ga ako ti želiš da ga želim. Želiš li to?
Draže bi mi bilo da si tu.
Hoćemo li se vjenčati?
-Ti i ja? -Da, a tko drugi?
Oženit ću te ako želiš. Želiš li se udati?
Uspori malo. Malo si…
Ne požuruj ništa.
Samo kažem. Što god trebaš, tu sam.
-Bilo što. -Dobro.
Bilo što.
Dobro, ne bih se baš sladunjavo slikao praveći oblik srca rukama.
Nikad nisam shvatio kako…
Ali ako želiš, onda ćemo to učiniti.
Kad si rekla da želiš da budem tu…
Da.
Koliko je to od jedan do 10?
Od jedan do 10?
Jedan je „živimo vlastitim životom, ali mali zna tko mu je tata.“
A 10 je, ne znam,
„u braku smo pet godina, nazvali smo ga po mom djedu.“
Na ljestvici od jedan do 10, daj mi referencu.
-Sedam? -Sedam.
-Sjajno. -Što je sedam?
-Ne, sjajno je. -Dobro.
Ne znam što je, ali sjajno je.
Trebam komad pizze.
-Pizza, da. -Da.
Koje?
Sa sirom i krumpirom.
Mogu li ispružiti noge?
Bože…
Tako.
Sjajno.
-Sedam. -Sedam.
Sedam.
Morat ćemo se dogovoriti.
Možemo biti kod mene.
Možemo li računati na tvoje roditelje ako…
-I na tvoje. -I na moje…
-Na moje ne možemo. -Ne?
Probajmo nešto čudno. Stavi mi ruku na trbuh.
Ne, šalim se. Ne.
Moj Bože.
-Mrzim ovo. -Ma daj!
Bit ćeš predivna.
-Bit ću balon. -Nećeš.
Nemoguće.
Jesi li spreman?
Jesam.
Mislim da će biti dobro.
Tek su se upoznali.
Da, ali slatki su zajedno. Oni su tim.
Zašto se smiješ?
Ako nisi znao, napravili su dijete na prvom spoju.
-Zar nisi vidio… -Dušo.
Zatrudnjela je na prvom spoju.
Kakva ludnica. Ja bih poludio.
Naravno, i ja.
To ne znači da neće uspjeti.
Ne, naravno. Svi im želimo dobro.
Držimo palčeve.
-Bok. -Bok.
-Laku noć. -Laku noć.
-Bok. -Laku noć!
Nadam se da će uspjeti.
-Znaš što? -Što?
Pročitala sam jednu knjigu u kojoj piše
da za određivanje jesi li u ozbiljnoj vezi
trebaš izbrojiti koliko je stvari djevojka ostavila kod tebe.
Ako je više od 20, službeno ste par.
Duboko štivo.
Pretpostavljam da si bio kod Mattea.
Koliko je stvari Giulia ostavila?
Mislim da Giulia nikad nije bila ondje.
Točno! Kako možeš odgajati dijete na temelju toga?
Dobro, ali zašto je to važno?
A razvedeni parovi?
To je posve druga priča.
Dvoje se ljudi vole,
vjenčaju se, dobiju djecu i onda se odljube. Događa se.
Ali ludost je dobiti dijete ovako.
-Nisu ni zajedno. -Mogu odgajati dijete, a da nisu zajedno.
Kao prijatelji.
Što je?
Nisi li ti rekao
da je prijateljstvo između muškaraca i žene nemoguće?
Nisam.
Rekao sam da ja ne mogu biti prijatelj s tobom.
Nisam mislio na žene općenito.
U svakom slučaju bit ćemo sjajni stric i teta.
Njima će trebati pomoć.
Morat ću napraviti iznimku.
Pitaš me da ti budem prijateljica?
Baš sam dirnuta i sretna.
Naravno!
Hvala vam. Bilo mi je drago.
-Odmah dolazim. -Nismo…
Nismo se upoznali.
Claudia.
JESI LI KOD KUĆE?
DA, ALI NE SAM
DAJ MI PET MINUTA
Dobro jutro, lju…
Dario…
Tko je ona?
Kako si mogao?
Kako si to mogao učiniti Renatu i meni?
Kako si mogao?
Moj tata još otplaćuje vjenčanje. Četiristo ljudi!
Četiristo. Ja…
Odvratan si!
-Luda si! -Mrzim te!
Otišla je!
-Je li? -Ti si…
Nisi normalna!
Potpuno si luda!
Potpuno luda.
-Jesi li se zabavila? -Mnogo.
Nikad to ne bih učinila u stvarnosti.
Bila si dobra.
Pomislio sam da si ljubomorna.
Stvarno?
Ako ti se neka od njih svidi, reci mi. Što ako se oženiš?
Ne želim zauvijek biti jadna prevarena bivša.
Neće mi se svidjeti nijedna.
Na stranu lažna drama…
Zašto si kod mene nedjeljom
u devet sati?
-Ikea. -Aha, Ikea.
Kao tvoj
prijatelj
imam mnogo povlastica.
Probudio sam se i pomislio da želim u Ikeu.
Tko se brinuo za tvog slatkog psa
dok si bio na putu i glumio facu odvjetnika?
Bio sam u Liguriji na dva dana, prije mjesec dana. Izgubio sam slučaj.
Što to znači?
Tvoji ključevi.
Zadrži ih.
Dobro.
Tko god je izumio spremnik za pelene jebeni je genij.
Pedeset eura.
Za plastičnu kantu.
Ne propušta neugodne mirise, ali je kanta!
Pedeset eura je ozbiljna pljačka! Jebena pljačka.
Kako ti se sviđa Andrea?
Tko je Andrea?
Aha, ime Andrea…
Ne Andrea.
Previše je Andrea na svijetu. Trebamo nešto malo
originalnije.
Recimo Vega.
-Vega. -To je kul ime.
Poput zvijezde?
Znaš da postoji zvijezda Vega.
Prava si mala genijalka.
Uglavnom, ne. Ne zvijezda.
Više kao lik iz Uličnog borca.
Znaš, s maskom i kukom…
Baš fora.
Znači, tako.
Moj omiljeni lik iz stripa je Bruce Wayne, ali neću nazvati sina Batman.
Znaš što bi bilo slatko?
Dakle…
-Jednog nazovemo Bruce. -Dobro.
-Po Bruceu Willisu. -Dobro.
Savršeno.
A drugog nazovemo Wayne.
Po Wayneu Rooneyju.
-Ne smij se! Znaš li tko je on? -Ne, tko?
-Zdravo. Mogu li vam pomoći? -Ne, hvala.
Ovo je smiješno.
Tek smo se upoznali, a već gledamo stvari za bebe.
„Tako hoće ondje gdje se može što god se hoće; zato odsad šuti!“
-Gledamo kolica i bodiće. -Pa što?
Ljudi bi trebali biti u vezi pa se vjenčati…
Znaš već.
Što je?
Samo sam mislila
ako želiš malo pričekati prije ovog drugog…
Čekaj malo.
Prestani. Nikamo nam se ne žuri.
Nikamo.
-Čestitamo! -Da!
Jeste li već odredili datum?
Pa…
Ili ćemo se vjenčati za tri mjeseca ili…
Za 15 mjeseci.
Znači za tri mjeseca!
-Vjenčat ćemo se. -Da!
-Jesi li lud? -Zašto to govoriš?
-Što? -Sjajno je.
Super je. Reci im.
-U braku je sjajno. -Da, fantastično je.
Imat ćemo malo vjenčanje.
Ništa od toga.
Uvijek tako počne, a onda završiš s 400 gostiju.
Da, ljubavi.
Dario.
Zar ne?
-Da. -Imaš li upaljač?
Ja sam Claudia. Radim s Marraleom.
Da.
-Naravno, sjećam se. -Da, naravno.
Živiš u blizini?
Ne, na večeri sam s prijateljima.
Ja živim blizu.
-Laku noć. -I tebi.
Nije ona jedina koja mi se nabacivala zadnjih mjeseci.
Želiš li da ti čestitam na uspjehu sa ženama?
Ne.
Upravo suprotno.
Nisam…
Ne spavam ni s kime.
Ne izlazim…
Ne viđam se s drugim ženama.
Eto.
Samo…
Samo s tobom.
A ti?
Što?
Ne, ni ja.
Halo?
-Bok. -Bok, Giulia.
Poslao sam ti e-mail s računom.
Hvala.
-Čujemo se poslije. Hvala. -Bok.
„Izabrani ste za mjesto u Financijskom odboru u Lisabonu.“
Bok, Chiaro.
Dobila sam posao.
Koji posao?
-U Lisabonu! -Stvarno? Drago mi je zbog tebe!
-Upravo sam dobila e-mail. -Moramo proslaviti!
Da, organizirat ću nešto. Tebe sam prvu nazvala.
-Bravo! -Što se dogodilo?
Prije dva sam mjeseca imala razgovor za posao u Lisabonu.
-Znaš li što je mikrostruktura tržišta? -Naravno.
I visokofrekventno trgovanje?
Svejedno, jednostavno je neizvedivo.
Zašto?
Kad počinješ?
-U lipnju. -Na koliko dugo?
Šest mjeseci. Ma nije važno, ne mogu prihvatiti.
Razmislimo. Dijete će se roditi tek u veljači.
Mogli bismo ići zajedno u lipnju.
Zar ne?
Planirala si ići na porodiljni.
Imali bismo proljeće da se pripremimo.
-Ozbiljan si? -Mrtav ozbiljan.
A tvoj posao?
Ne bi trebalo biti problema. Imamo e-mail, videopozive. Bez brige.
Ako želiš ići, mislim. Da nema…
-LeBrowna. -Ne izgovara se tako.
-LeBron. -Bron.
LeBron.
-Stvarno? -Da.
Možemo li ići zajedno?
Stvarno?
-Idemo! -Šalu na stranu.
Jasno mi je da želiš slijediti majku svog djeteta.
-Ali čuj ovo. -Što?
-Oprosti što kvarim trenutak. -Što?
Aldo odlazi u mirovinu, a jedan će savjetnik biti unaprijeđen.
Imaš sve što se traži za taj posao.
-Hvala. -Znaš što to znači.
Blisko bi surađivao s autorima i odlučivao bi o objavljivanjima.
-Ali… -Znam. Taj posao moram raditi ovdje.
Tako je.
Stella! Bila bi savršena za tu ulogu.
Da, jako je dobra.
Ma tko je Stella, jebote?
Kako to misliš?
Moja kolegica, upoznao si je.
Ne sjećam se.
Ali šef ti je htio dati posao, zar ne?
Da, ali nije važno.
Važno je da mogu otići s Giulijom i zadržati svoj posao. Mogu oboje.
Do jučer nisam ni znao za ovo unaprjeđenje.
Suludo je samo predati takvo unaprjeđenje.
-Nisam ga predao. Stella to zaslužuje. -Kakvo glupo ime, Stella.
Što sam rekao?
Ne.
Nazvat ćete dijete Stella?
Ozbiljno?
Baš si zla.
Dobro.
-Skužio sam. -Što?
-Sviđa ti se. -Ne.
-Sviđa ti se. -Nema šanse!
-Reci, hajde. -Ne, o čemu pričaš?
Meni se sviđa.
-Što? -Sviđa mi se.
-Kako to misliš? -Ne, čekaj.
Znaš, da je drukčija situacija…
Da te podsjetim…
-Imaš li tremu? -Zar i ti?
Nemam. Svi su me to pitali. Dosad nisam imao.
Izgledaš…
Prelijepa si.
Imaš li tremu?
Bok.
Čekaj!
-Niste li išli na vjenčanje prošle godine? -Da, Matteovo vjenčanje.
Švedski stol…
-Grozan? -Naprotiv!
-Kraljevska gozba. -Znači, bilo je stvarno?
Naravno, zašto bih izmislio vjenčanje?
Ne može sve biti istina.
Koga je Matteo oženio?
Nije bitno.
Želim znati kako je završilo!
Dobro. Giulijin novi posao u Lisabonu počeo je u lipnju.
Nećemo se vidjeti neko vrijeme. Možeš li izgledati manje ljuto?
Izgledam li ljutito? Nisam ljut.
Zašto si takav?
Samo sam pažljiv.
Ne, ponašaš se hladno i odsutno.
Nemoj sad reći kako te ne podržavam.
-Da ne želim da ideš. -Nikad to nisam mislila.
E, pa, krivo.
Ne želim da ideš.
Znala sam da nisi trebao doći. Ponese te cijela situacija i…
Koja situacija?
Mjesecima želim da se predomisliš.
Zašto nisi rekao?
Ne znam kako to reći.
Bi li ostala?
-Samo šest mjeseci. -Znao sam.
Molim te,
nemojmo ih provesti svađajući se bez razloga.
Nemam kartu!
Šalim se.
Mole se putnici za Lisabon da krenu prema izlazu broj 12.
Ne dijete!
Molim te, nemoj sjediti kraj mene.
Mole se putnici za Lisabon…
Ako nastavi ovako, nećemo stići u Lisabon.
Netko će ga ubiti.
Daj mi ga. Možda ga ja smirim.
-Polako. -Čekaj.
-Evo ga. -Dođi tati.
-Eto ga. -Dođi tati.
Bok.
Evo nas.
Hej.
Kakav sladak dečko.
Hej. Nema potrebe za plakanjem.
Znam da je dosadno, ali plakanje nema smisla.
Idemo na nevjerojatno mjesto gdje ima kitova.
I ocean je ondje.
Vidjet ćemo sve te divne stvari
i nećeš ih se sjećati jer si tako malen.
Zamisli to.
Ali ima i nešto pozitivno. Nećeš se sjećati ni groznog puta.
Vidiš, nema koristi od plakanja.
No volimo te i kad plačeš kao da si opsjednut.
-Volim te. -Jesi li čuo? Mama te voli.
Jesi li čuo, čudovište malo?
Tebi govorim.
Kod tate si prestao plakati?
Dobar dečko.
Baš si pametan.
Možeš li ubrzati?
-Produži korak, Dario. -Stresira me.
Nemoj biti takav. Znaš koliko mi je stalo. Želim ovo od prvog dana.
Sad je najbolje vrijeme za kitove.
Ovo je najbolje mjesto na svijetu!
Dobro jutro.
Pokaži malo entuzijazma. I ti, dušo. Malo entuzijazma.
Ignoriraj ga, samo se pravi da ga ne zanima.
Pet karata.
-Pet karata? -Da.
-Koliko je stara beba? -Pet mjeseci.
Da.
Djeca do tri godine ne smiju na brod.
Ne?
Ti idi, dragi.
Hoćemo li i mi ostati?
-Ostanimo zajedno. -Ne pokušavaj.
Netko mora vidjeti grbave kitove. Andrea i ja nećemo, ali netko mora!
Kamo će?
Dajte, ljudi.
Ne gledaj me tako.
-Vidimo se. -Vidimo se!
Portugalska je riječ za grbavog kita
A znanstveni je naziv…
Pretpostavljam da je Megaptera, od méga pterión. To znači „velika krila“.
-Učila si grčki. I ja. -Da.
Bravo.
Vidi!
Vidiš li krila?
Vidiš?
-Vidiš? -Čemu se on to smije?
Gle kako je sjajno!
Vidiš?
Zašto bježi?
Bila su mi otvorena usta.
Jesi li vidio kako su blizu? Baš divno.
Predivno.
Dario, moram ti nešto reći.
Ovo što se danas dogodilo bio je samo trenutak.
Neću te opet odbiti.
Samo…
Previše mi je stalo do prijateljstva. Kliše, znam, ali…
Krenuo sam u toalet.
Aha, oprosti.
Ali slažem se s tobom.
Kakvo olakšanje.
Bez brige.
Odlično.
Laku noć.
Živjeli.
Zabavljaš se?
Da.
Ovdje smo zbog tebe.
-Htio si upoznati moje prijatelje. -Umoran sam od leta.
Idi.
Dario, možeš li ponijeti moje stvari? Hvala.
Je li ti lijepo ovdje?
Da. Obilazimo grad i ponašamo se kao i svi turisti.
-Svađamo se otkad je došao. -Jer se dugo niste vidjeli.
I koliko ostaješ?
Samo par dana.
-Već ideš? -Došao bi prije, ali…
Puno radim. Čak i vikendima.
Da. Veze na daljinu su užas.
Moja je djevojka u New Yorku. Znam taj osjećaj. Da.
Grozno je.
Nedostatak intimnosti.
Taj osjećaj da nemaš o čemu razgovarati.
-Ljubomora. -Da.
Dobro, uskoro će biti gotovo.
-Da. -Da.
Rekla si mu?
Nisam.
-Ne još. -Što?
-Nazdravimo. -Da.
Zdravica.
Za Lisabon.
Živjeli.
Maleni moj.
Bok.
Idemo.
-Zabavljaš se? -Mnogo.
-Još razmišljaš o ponudi za posao? -Ne.
Nemoj se osjećati krivom ako želiš ostati još šest mjeseci.
To je ipak tvoj projekt.
Ne osjećam se nimalo krivom.
-Što to znači? -Bok, ljudi.
Samo želim reći
da mi je jako drago što ste svi večeras ovdje.
Hvala.
Ipak,
zabava je najbolji način za oproštaj.
Matteo, Andrea i ja…
vraćamo se u Italiju.
Volim te.
-Drago mi je zbog vas. -Da.
Što je to?
To je glasanje grbavih kitova tijekom sezone parenja.
Poslao mi je šest glasovnih poruka. Bolesnik.
Zamisli njegovu reakciju kad mu kažem da ih nisam vidio.
Nedostaju mi on i Chiara.
Dobro, ali
još samo dva mjeseca.
Kad smo kod toga, šef odjela pitao me mogu li ostati do idućeg ljeta.
Da završim projekt.
-Sad mi to govoriš? -Kad sam ti trebala reći?
-Bilo kad osim sad. -Samo smo se svađali.
-Pa što? -Nisam htjela još jedan razlog za svađu.
Da, to je razlog.
-Jesi li odlučila? -Nisam. Zato te i pitam.
Pitaš me pola sata prije povratka. Za Boga miloga!
Radi što god jebeno želiš.
Parkiraj, ja ću se čekirati. Vidimo se unutra.
Halo?
Gdje si?
Na zaštitnom pregledu.
Ne čekamo se kod check-in šaltera?
Bila je gužva, pa sam stao u red.
Zar se nećemo pozdraviti?
Kako nećemo?
Bok.
RIM, DVA MJESECA KASNIJE
Evo ga.
-Oprostite što kasnim. -Koga briga, već smo počeli.
Neka ste.
Alberto mora na posao u bolnicu, pa mora ići ranije.
Alberto.
-Drago mi je. -Bok, Dario.
Chiara nas je htjela upoznati s dečkom.
I tako…
Može i meni spritz?
-Evo ga! -Hvala, dušo.
-Spritz. -Alberto je tako simpatičan.
Živjeli.
Tako sam ljubomoran, Alberto.
Umirem od ljubomore.
-I mi moramo u Lisabon. -Idemo čim budemo mogli.
Znate što je tamo sjajno?
-Ne. -Promatranje kitova.
Naravno! Oni su vidjeli jednog izbliza.
-Stvarno? -Ma daj.
Da, stvarno.
Umreš od straha kad im vidiš zube.
Zar ne?
-Malo. -Ali sjajno je iskustvo.
-Naravno. -Promatrao sam kitove u Argentini.
-Jesi li? -Da.
-Gdje? -Na Ognjenoj zemlji.
Oduvijek sanjam o tome.
-Ma daj. -Ozbiljno!
Pustit ćemo vas dvojicu da se ispričate i isplanirate put.
Zabavan je, što ću?
-Možemo zajedno u Patagoniju. -Da! Za Patagoniju!
-Hvala na vožnji. -Nema na čemu.
Albertu je ovo treća nedjelja na poslu.
-Ma daj. -Užasno naporan posao.
Zašto se smiješ?
Nisi primijetila kako stalno govori „Ma daj“?
Zbilja?
„Vidjeli smo kitove.“
„Ma daj.“
„Ručak je spreman.”
„Ma daj!“
-Misliš da si smiješan? -Samo se malo rugam. Šalim se.
Rugaš se mom dečku.
-Tvoj dečko? -Da.
Nakon tri tjedna?
Jesi li ljubomoran?
-Naravno da ne. -Živcira li te što sam zaljubljena?
-Zaljubljena? -Da.
-Već? -Da.
-Ljubomoran si. -To bi ti htjela.
Bio si kreten za ručkom samo da me naživciraš.
Ti se ne možeš naživcirati.
Ne izlaziš s tipovima poput mene. Rekla si to.
-Ne želim ni takve prijatelje. -Iskreno, ni ja. Izlazi.
-Što? Nasred ulice? -Kod kuće si. Izlazi.
Bok.
Dušo, kad si ovdje, osjećam se snažno, pametno.
Uvijek si pametan.
Hej, što radiš?
Meni je dobar trenutak.
Meni nije.
Pokušavamo već mjesecima.
-Jesi li se predomislio? -Zašto bih?
Nisam se predomislio. Ali što bismo rekli djetetu?
Da je začeto u toaletu restorana? Ne!
Znam kako to ide. Doći ćemo kući, ti ćeš biti pripit i leći ćeš na kauč.
-Nećeš biti raspoložen… -Ne, sad nisam raspoložen.
Ne sada. Ne mogu samo pritisnuti prekidač, ne ide tako.
Dušo, ovo je poslovna večera. Molim te, ne duri se. Hajde. Idemo!
Dođi.
Svidio mi se jako.
Toliko nasilja, toliko krvi.
Nije ni oka sklopio.
Reci mu, dušo.
U redu, zainteresirao te, ali ljudi ne očekuju ovakvo štivo od mene.
Ne razumiju krvoprolića i užase.
Znam to.
Ali sad kad sam ja kreativni direktor, ti ćeš biti novi Stephen King.
Nova Shirley Jackson.
Ma da, Shirley Jackson, Stephen King.
Već sam odustao od ove knjige.
Molim? Ne možeš.
Da ti nije palo na pamet.
Potpuno sam u ovome.
Našao sam izdavača u Londonu. Ne brini se.
-U Londonu? -Da.
-Londonskog izdavača zanima moja knjiga? -Da.
Baš tako.
Pokopani ostaci. Što kažeš?
Pokopani ostaci.
Sviđa mi se. Moglo bi biti dobro.
-Naravno da hoće. -Da.
LONDON, DVA MJESECA KASNIJE
Kad mu je rekao koliki je avans, prasnuo je u smijeh.
Otišao je ravno u zračnu luku nakon večere, sav ozaren.
Izniman uspjeh.
Dobro.
U redu. Vidimo se sutra.
Sjajno, zar ne?
Jesi li vidio onu reakciju na naslov?
Oči su mu zaiskrile.
Najbolji je u noir fikciji.
Šteta zbog horora.
Kakva usrana ideja!
Hvala.
Hvala što si me zaustavila na vrijeme.
-Ma što ti je? -Ozbiljno.
Malo me grize savjest. Ovo je trebao biti tvoj posao.
-Kako to misliš? -Istina je.
Trebao bi se baviti ovime.
-Ne! -Da!
Ne, ti…
Pogledaj se, savršena si!
Oduvijek si bolja od mene.
Oduvijek.
Je li ti neugodno?
Neugodno ti je?
Još jedno piće?
Mogu li dobiti bocu viskija?
-Soba 407. -U redu, gospođo.
Nitko se nije tako brzo i dobro snašao kao direktor izdavaštva.
-Stvarno? -Stvarno.
Živjela.
Toliko si radio da se nisi stigao ni ošišati.
Chiaro, u Londonu sam učinio glupost.
Što?
Bio sam potišten zbog loših sastanaka.
Svratio sam u Stellinu sobu.
Oprosti, ne…
U Stellinu sobu?
-Stella… -Da.
Ništa mi nije značilo.
-Jeste li se? -Baš ništa.
Ništa mi nije značilo.
Spavao si s njom?
Jesi.
Chiaro, molim te, slušaj me.
Slušaj.
Stani. Žao mi je.
Osjećam se užasno. Ali nisam mogao čuvati tajnu.
Izjedalo me je, morao sam ti reći.
-Znaš da te volim. -Molim te!
Znaš da te volim.
Hej.
Reci nešto, molim te. Reci mi da odjebem.
-To bi htio? -Da, reci mi.
Osjećao bi se manje usrano.
-Znam, u pravu si. -Ne diraj me.
-Imaš razlog da budeš ljuta.
Imam tri. Prvo, prevario si me.
Drugo, nemaš muda to zadržati za sebe.
Bilo je preteško!
Preteško.
I treće…
Oprostite, može pitanje?
Ima li većeg i odvratnijeg sranja
od toga da svojoj trudnoj ženi kažeš da si je prevario
dok kupujete odjeću za bebu?
Ima li?
Nema, zar ne?
Nema većeg sranja!
Govno jedno.
Hej.
Halo?
-Da? -Oprosti, nisam imao tvoj broj.
Ovdje Alberto, Chiarin dečko.
Bok, Alberto.
-Reci. -Jesi li zauzet večeras?
Večeras…
Nemam planova. Zašto?
Prijateljica mi se doselila iz Apulije.
Zove se Lucia.
Draga je, pametna. I prelijepa.
Dolazi na večeru, pa sam htio pozvati i tebe.
Rado.
Ma daj. To sam i mislio.
Evo ti sad Chiaru. Vidimo se večeras.
Naravno, vidimo se.
To nije bila moja ideja.
Dario, Lucia.
-Drago mi je. -I meni.
-Tjestenina s kozicama i tikvicama. -Sjajno.
Vino u hladnjak?
-Može. -Pomoći ću ti, dragi.
-Ajme. -Da, hvala.
-Kakva divna domaćica. Odakle si? -Iz Taranta.
-Moji su iz Leccea. -Ozbiljno? Kakva slučajnost.
-Ista regija. -Da.
-Živjeli. -Živjeli.
Čemu nazdravljamo?
-Novim prijateljima. -Tako je.
Evo ga. Napokon.
-Kažite što mislite. -Za prste polizati.
Fantastično. Bravo.
-Otvorila se nova ribarnica. -Ma daj.
-Sjajna je. -Sjajna.
-Hvala na prekrasnoj večeri. -Bilo mi je zadovoljstvo. Ponovit ćemo je.
-Rado. -Bok.
-Tvoj prsluk. -Čekaj.
Tako.
Da te povezem?
Ne, ostajem ovdje.
Pitao sam Luciju.
-U kojem pravcu ideš? -U onom u kojem ideš ti.
Savršeni su zajedno.
Slažem se.
Možda ipak odem kući.
Zašto?
Imam toliko posla ujutro.
Lakše mi je otići sad.
-Bok. -Bok.
Otkud ti?
Znam. Bojler ti se pokvario i moraš se istuširati ovdje.
Prestani.
Moram te nešto pitati.
Ali odgovori ozbiljno, molim te.
Dobro.
Je li netko ovdje?
-Nema nikoga. -Dobro.
-One noći… -Da?
-U Lisabonu… -Da?
Stvarno si išao u toalet?
Ne.
Bravo!
Bravo. Teto, možeš li doći ovamo?
Idem rezati tortu.
-Pomoći ću ti. -Brzo ću.
Nemoj!
Ovdje je nož i sve ostalo.
Jesi li ih vidio?
Koga?
Kako koga? Darija i Chiaru.
-Aha, da. -Nisu ti čudni?
Pa i ne baš.
Je li sve u redu? Nekako si potišten.
Ma imam nekih problema na poslu.
Kako to? U Londonu je sve bilo dobro.
Znam da si uzrujan zbog horora, ali to nije njegov stil.
Noir roman je klasičniji.
Imaš pravo.
-Ovo je spremno. -Dobro.
Želim razgovarati s tobom o nečemu.
Već znam.
Kako to misliš?
-Vidjela sam poruke. -Uzimala si mi mobitel?
Prevario si me.
Da, pročitala sam sve. Još si zaljubljen u svoju ženu.
Bila je to velika greška i sve ostalo.
-Žao mi je. -Malo kliše, ali slatko.
Pravo sam govno.
Jesi.
Jesi li mi doista htio priznati na rođendan našeg sina?
Nemam pojma. Uvijek je pogrešno vrijeme za takvo što.
Kreten sam, eto.
Hej…
Opet sam trudna.
Što ako bude djevojčica?
Kako bi je nazvao?
Žao mi je.
Jako si me povrijedio.
Žao mi je.
Kreten si.
Izvolite.
-Ljubavi, hajde. -Dođi.
Oprosti.
Vozi me u bolnicu, Saro!
Moraš mi pustiti ruku!
Zašto sam uopće izašla?
-Upomoć! -Dobro.
-Je li ti mobitel tu? -Vodenjak mi je puknuo.
O, Bože!
Dobro!
-Stiže moja nećakinja. -Tvoja nećakinja sigurno ima golemu glavu!
Bok, Luca.
-Bok. -Onda?
Što se dogodilo?
Vodenjak joj je pukao u autu sa Sarom. Dojurili smo ovamo.
Je li sve u redu?
-Otkud ja znam? -Kako…
Otkud znam? Nisam nikad bio trudan.
-Hvala Bogu. -Znam da je vrištala. Puno.
-Gdje je Chiara? -Unutra.
Je li Matteo s njom?
Nije.
Kako nije?
Zbog onog u Londonu?
-Njegova kći… -Ne znam.
-Tko je s Chiarom? -Sad?
-Da, tko je s njom? -Sara i…
Bok.
Otkud ti ovdje?
Vratila sam se prije dva tjedna.
Ti si znao?
-Zovem Mattea. -Ne, rekla je…
Neću se petljati.
-Kako je? -I dalje isto. Trudovi su i dalje spori.
Kunem se, mislila sam da ću doživjeti srčani udar.
-Možda samo trebam na svjež zrak. -Da.
Sve je u redu.
Bez brige.
Požuri. Čekam te ovdje.
Da, čekam te ovdje. Bok.
Što je rekao?
Stiže.
Vraćam se unutra.
Što ćeš ti?
Čekat ću ovdje.
Bilo mi je grozno zadnjih par mjeseci bez tebe.
Iako nismo bili zajedno…
kad god bi me pitali jesam li slobodna, rekla bih da nisam.
Htjela sam te nazvati,
ali sam željela i da ti mene nazoveš.
Ali nisi.
Svakog si mi dana sve više nedostajao.
I na kraju sam se uvjerila da me više ne voliš.
Znaš da je to glupost.
Kako to možeš reći?
Ušao si u avion i više mi se nikad nisi javio.
Da, ali to ne znači
da te ne volim.
Zašto me onda nisi nazvao?
Zbog ponosa?
Zbog istog razloga zbog kojeg ti meni nisi rekla da si dva tjedna ovdje.
Oprosti.
Što?
Sad si ti ispao zreliji jer si se prvi ispričao. To me ljuti.
Gdje je?
Zdravo!
I?
Teška je 3800 grama.
Ogromna je!
-Ima li kose? -Ima.
-Bože! -Više od strica?
-Šuti! -Više od strica.
-Možemo li je vidjeti? -Bože!
Baš slatka igra.
Nažalost, pola toga što je ispričao nije se dogodilo.
Opet? Ubit ću te!
-Jesi li još s njim? -Ne zadugo.
-Rekao sam da nije važno. -Možda tebi nije.
Ti tvrdiš da bilo tko može završiti s bilo kime.
Apsolutno ne. Ne kažem da kompatibilnost nije važna.
Slušaj.
Vratimo se jabukama. Ta ti je metafora išla u prilog.
-Da. -Slušaj me sad.
Ako sam ja pola jabuke, crvena i okrugla.
Neću tražiti zelenu, ovalnu jabuku.
Ali ako upoznam drugu crvenu, okruglu jabuku poput mene,
čak i ako je malo gnjila, i nije iste nijanse, biram nju.
Možda s vremenom pokušam promijeniti svoju nijansu crvene.
A ona pokuša promijeniti svoju.
Naporno je i nikad nije savršeno, ali funkcionira.
Shvaćam. Nije poanta pronaći svoju srodnu dušu.
-Poanta je pronaći neku srodnu dušu. -Da. Drugu polovicu koja nas upotpunjuje.
Nije li to malo cinično?
Iako si s nekim u vezi, lako možeš biti s bilo kim drugim?
Naravno da ne, Francesco! Kad smo u vezi, mijenjamo se.
A sve druge opcije jednostavno prestaju postojati.
Da sam se kao dijete preselio u Boston, sad bih bio druga osoba.
Ne bi to bio ovaj ja. Zar ne?
Zato ti nismo htjeli reći koga je Matteo oženio.
Shvaćaš li?
Cijeli život govorimo:
„Što bi bilo kad bi bilo.“
-Dobro, nemoj nam reći. -Dobro…
Međutim…
-Nije tako lako. -Zašto?
Evo ih.
-Ne! -To su oni?
Pomirio sam se da neću saznati.
Ili…
-Federica. -Dario.
Drago mi je.
ZA MAMU
Prijevod titlova: Jelena Rozić