Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dario, cimbora?
Ne feledd, a feleségeddel pénteken nálunk vacsoráztok!
- Nálam és Saránál. - Rendben.
Ne felejtsd el! És ne késsetek!
Persze. Viszünk bort.
Chiara, merre jártál?
Jövő pénteken vacsora nálunk. Rendben?
Bocs, az edzőteremben voltam. Ott leszünk!
Matteo?
Pénteken nálunk vacsoráztok a feleségeddel, emlékszel?
Persze. Ott leszek.
Hozzak bort?
Szia, Giulia! Akkor jövő pénteken vacsora.
Szia, Sara! Benne vagyok.
Komolyan bedőlsz egy ilyen hülyeségnek?
Te és Sara vagytok az élő bizonyíték.
Miről beszélsz, Francesco?
- A lelki társak koncepciójáról? - Igen.
Hány párt ismersz, akik 20 éve vannak együtt?
Jó, de…
Mi van ha nyolcéves koromban
a szüleim Bostonba költöznek?
- Bostonba? - Igen, Bostonba.
Szerinted sosem házasodtam volna meg?
Hogy szomorú, magányos életem lenne,
mert az igazi lelki társam itt él, Rómában?
Nem találkoztál volna Sarával.
A bostoni középiskoládban
megismertél volna valakit, és máig vele lennél.
Ezt nem tudhatjuk.
Az egész koncepció abszurd.
Tehát szerinted valahol a világon van valaki, aki teljessé tesz minket.
Ez nevetséges.
Nevetséges? Platón A lakomában írt róla.
Az almák, persze.
Nem az almákról van szó, ez ennél bonyolultabb.
Egykor az emberek tökéletesek voltak.
Oké.
- Az istenek irigykedtek, ezért… - Félbevágták őket.
Azóta mindannyian keressük a másik felünket.
Igen, jól emlékszem rá.
Baromság.
- Gyönyörű. - Micsoda?
- A hermafroditák mítosza. - Ez nehéz.
- Mi? Gyönyörű. - Magas röptű beszélgetés.
Fontos beszélgetések, lelki társak…
- Én hiszek benne. - Olyan romantikus.
Begyújtjuk a grillt 15 perc múlva?
Persze, főnök.
Tudom, hogy ez paradoxon, de olyan régóta együtt vagytok,
hogy természetesnek veszitek a kapcsolatotokat.
- Miket mond! - Azta!
- Természetesnek veszel! - Nem, egyáltalán nem.
Nem mondtam, hogy természetesnek veszed. De volt más párod?
- Nos? - Jó…
- Voltál? - Komoly nem.
Nem, pontosan.
Voltak komoly kapcsolataim Federica előtt.
- Tessék? - Aztán megismerkedtem vele és…
Jól kivágtad magad.
- Azt hittem, „ő az igazi”. - Drágám…
- A lelki társam. - Ó, drágám!
Nem győztelek meg?
- Talán nem. - Nem…
- Kicsit sem? - Nem.
Remek a kapcsolatotok, nem tagadom.
Csak…
Úgy gondolod…
Szeretnéd…
Elmondjuk nekik?
- Rajta! - Jól van. Elmesélünk egy történetet.
A végén elmondhatod, hogy hiszel-e a lelki társakban.
- Jó, halljuk! - Benne vagytok?
- Oké. - Nagyjából… két évvel ezelőtt,
Sarával friss házasok voltunk
és megvettük ezt a házat.
Szerveztünk ide egy nagy ebédet…
- négy barátunkkal. - Igen.
Meghívtam két barátnőmet,
Luca pedig két barátját.
Megjöttünk.
Bocs a rendetlenségért, két napja kaptuk meg a kulcsokat és…
Nálam is ez van.
- Pedig öt éve élek ott. - Szia!
Tíz perccel korábban jöttél, hihetetlen!
Félórával korábbra hívtam őket.
- Ez a tiéd. - Nagyon kedves.
- Örül neki. - És ezt.
Micsoda terasz! Bocs, kifulladtam a lépcsőn.
Körbevezetnél?
Azt majd később, srácok!
Kevés időnk maradt.
- Mi az? - Drágám, kérlek!
- Tudom, megígértem. - Mit?
Srácok, pár dolog Sara barátnőiről.
Dögösek?
- Ezért hívtál korábbra? - Vagy…
Szégyen, hogy fél órát késtetek.
- Az esküvőn találkoztatok velük. - Rendben.
- Szia! - Szia!
Kezdjük Giuliával!
Matematikus.
Mit hoztál?
Egy boroskancsót. Te?
Egy lámpát.
Pénzügyi modellezéssel foglalkozik.
- Ugye? - Igen.
Milliószor elmagyarázta.
A hosszú hajú.
Nem! Az Chiara.
Giuliának rövidebb a haja, kissé hullámos.
Figyelsz?
Nem olyan lány, akiről azt gondolnád,
„Tessék, neki biztosan statisztikai és pénzügyi diplomája van.”
Nem, úgy értem…
Ő…
Magabiztos. Okos.
Elsőre kissé arrogánsnak tűnhet.
Olyan, mintha idiótának nézne.
- Remek. - De csinos.
És a másik?
Ez olyasmi, ami…
- Szükséges. - Igen.
A másik épp az ellenkezője.
- Buta? - Egyáltalán nem.
Együtt jártunk egyetemre. Aneszteziológus.
Nem mintha ez bármit jelentene.
Ellenállhatatlan nő.
Mindig emberek veszik körül.
Szakít valakivel, és…
- Akkor miért az ellenkezője? - Mert…
Mert kedves, gondoskodó, egy napsugár.
Úgy néz ki, mint a szomszéd lány.
De tudja, mit akar.
És ő is csinos.
Ami jó.
Nagyon jó.
Csengettek? Majd én kinyitom.
- Elkísérlek. - Ne!
- Megőrültél? - A fe…
- Mi a… - Francba!
Mondtam, hogy legyetek itt 13:00-kor.
A félórás eligazítás kicsit sok lenne.
Ne feledd: Chiara a hosszú, sötét hajú.
Hosszú, sötét hajú.
Miért ő kapja Chiarát?
Értem, Sarával úgy gondoltátok,
„Matteo a kedves, érzékeny srác, aki poharat hord a zsebében…”
Van benne valami.
„Ő kapja a kedves lányt.”
„Az agresszívat az ügyvédnek adjuk,
ő tudja kezelni.”
Nyilván így is van.
Sajnálom!
Minek néztek ti minket?
Sarával most házasodtunk.
Tényleg azt hiszitek, hogy a barátainknak kerítünk?
Nem.
Ez csak egy baráti ebéd…
négy egyedülállóval.
- Véletlen. - Persze.
Rendben, az esküvőnk óta
azon agyaltunk, „Össze kell hozni őket.”
Figyelj…
Mi az, amit nem szabad elmondanod?
Nem mondhatom el, szerintünk ki kihez illene.
Az őszinteség természetesen…
Az őszinteség a házasság alapja…
- Abszolút. - Ettől lesz tartós.
Tehát szerinted Sara
nem mesélt a barátnőinek kettőnkről?
Persze, hogy nem.
Honnan tudod?
Remek, a házasság hazugsággal kezdődik. Mindjárt kettővel.
Itt vannak. Kérlek!
Itt vagyunk. Itt vannak!
- Sziasztok! - Hölgyeim!
- Hogy vagytok? Sziasztok! - Sziasztok!
Köszönjük.
- Nagyszerű. - Szia!
- Nos… - Tehát…
Dario és Matteo.
Chiara és Giulia.
- Sziasztok! - Sziasztok!
- Sört? - Igen, kösz.
- Minden oké? - Igen.
- Giulia? - Köszi.
- Bocs, nem akartam… - Minden rendben.
Kaphatok én is egyet, drágám?
Elveszem.
- Tessék, szívem! - Kösz.
Van sörük?
…javítani szeretnék az életminőségemen.
Itt a pizza!
A csodálatos vacsorára!
- Ez jó volt, emberek, én arra megyek. - Szia!
Majd hívlak.
- És engem? Nem? - Nem.
Nem.
Ott a bukósisak…
- Szia! - Szia!
Menjünk!
Nyomás!
„Most értünk haza, és máris a közösségi médián lógunk,
mint két tinédzser?”
„Szörny…” Szörnyűek vagyunk!
Többes szám első személy.
„Kérdezhetek valamit?”
„Ezek habcsókok?”
IGEN!
„Borzalom!”
Úgy tűnik, ugratom,
de bevallom, hogy megnéztem a profilját.
Ő meg beismerte, hogy megnézte a képeimet.
Látod? Profi a csaj.
Szóval…
Bedobom a számomat. Lássuk!
Nekem nem kell a száma. Neki már megvan az enyém.
A labda az ő térfelén pattog.
Ő következik.
Nem én.
Ő. Nem én.
Stella, te lektoráltad a Teljes útmutató a nők elcsábításáhozt?
Igen. És jól fogy.
Ki gondolta volna?
Figyelj…
Ír arról a könyv, mennyit várjunk, mielőtt
felhívunk egy nőt, akit nemrég ismertünk meg?
Matteo!
Nagyon hízelgő,
hogy értékeled a női nézőpontomat.
Mindig. Mindig nagyra értékelem.
Egy dögös srác bármikor felhívhat egy nőt, akár félóra múlva is.
- És én? - A helyedben…
Várnék két hónapot.
Olyan genyó vagy.
- Komolyan. - Tudom.
Mióta olvassa egy magadfajta ezeket a könyveket?
A horoszkópot is olvasod?
Legalább 24 órát várj!
De ne hívd fel!
- Hát akkor? - Írj neki!
Mint mindenki más.
Csak a vesztesek telefonálgatnak.
Huszonnégy óra?
Őrület. Ennek semmi értelme.
MATTEO MACBOOK PRÓJA
Halló?
Szia! Matteo vagyok.
Luca barátja.
Szia!
Hogy vagy?
Szia! Jól vagyok, kösz.
Kíváncsi voltam, túl korai-e.
Mi a túl korai?
Mondom, miről van szó. Mennyi ideig várjon egy srác,
mielőtt felhívja a most megismert lányt?
Van egy könyv,
ami szerint… Persze nem eszerint élek…
de azt írja…
Halló?
A kollégám szerint azonnal lehet, de én…
Halló?
- Halló? - Halló?
Elnézést, beszálltam a liftbe, és megszakadt a kapcsolat.
Semmi gond, azt…
Azt hittem, letetted a szörnyű poénom miatt.
Szóval nem volt…
Borzalmas poén volt.
Nos, én így…
Hogy is mondjam…
Ez a taktikám.
Igen, ennyi.
Hogy bénázol?
Alábecsülöd,
hogy milyen vékony a határvonal a béna és az aranyos között.
És ha egy lány megsajnál,
mi lesz?
Elméletileg igent mond a vacsorára.
És még mindig elméletben…
Elméletileg mikor lenne a vacsora?
Holnap este?
És elméletileg hol?
Ismerek egy remek helyet.
Igen…
Nagyon csendes.
Igen…
Kicsit félreesik.
- Remek. - Oké, szia!
Viszlát holnap!
KIHÍVLAK PÁRBAJRA
Párbajra hív ki.
SZERELEM
Lássuk!
Egy kis liszt.
Tökéletes.
Tökéletes, ugye?
Most pedig… egy fénykép.
Tessék, kész.
Most…
A LEGNEHEZEBB DOLOG A FÖLDÖN
És elküldjük Giuliának.
Adj egy esélyt!
Ne már, ugyan!
Igen, nehéz habcsókot venni az Édes Desszertekből.
Ne…
Micsoda barom vagyok!
Nem.
BAROM VAGYOK
Nem akartam tönkretenni az önbecsülésed.
Amúgy is mélyponton van. De…
Kompenzálhatod azzal, ha elfogadsz egy vacsorameghívást.
Lássuk, mit mond!
„Oké.”
Ki a király? Én vagy te?
Ki a király, én vagy te?
Esküvőt tartunk. Sajnálom, tényleg nem. Viszhall!
Jó estét! Asztal két főre?
- Igen. - Milyen névre foglaltak?
Rossi. Rossi úr.
És felesége.
- Nem foglaltak asztalt, igaz? - Nem gondoltam, hogy kell.
Hagyjuk! Menjünk!
Tud ajánlani valamit a közelben?
Nincs sok hely errefelé.
Ez a nagyszerű ebben a helyben. Elszigetelt…
- Micsoda marha… - Jól van, gyere!
Halihó!
Biztos ti vagytok a campobassói unokatesók!
- Nem. - Nem.
Nem vendégek vagyunk, csak vacsorázni akartunk…
Olyan elegánsak vagytok. Évforduló?
Nem, az első randi. És valószínűleg az utolsó.
Első randi? Ezt nem hiszem el. Nekünk is itt volt az első randink.
Micsoda véletlen! Ez sorsszerű. Talán ti is itt házasodtok össze.
Szerencsét hoz ez a hely.
Hát, gratulálunk!
- Menjünk! - Ne, várjatok!
- Hova mentek? - Messzire.
Találunk valamit.
Nem, egész idáig eljöttetek.
Maradhattok. A vendégeink lesztek.
Komolyan. A szerelmet ünnepeljük.
Még nem találkoztam az unokatesókkal…
A menyasszony szava szent. A „Rossi úr” alatt írja.
Nagy mazel tov a barátainknak!
Hölgyeim és uraim, David és Rebecca!
Hogy hívják a kutyádat?
Gyere ide!
„Gyere ide”?
Igen. Tegyük fel, hogy van egy Nana nevű kutyád!
Azt mondod neki, „Gyere ide, Nana!”
A „Gyere ide” gyorsabb.
Nem igaz?
Elborzadok a gondolattól, mi lesz az elsőszülötted neve.
Van… kutyád vagy macskád?
Hal? Koala?
Nincs, én…
Figyelj…
lehet egy indiszkrét kérdésem?
Ti ezt soha nem unjátok meg?
Mit?
Üzensz nekem, én válaszolok,
megadod a számod, de én nem adom meg az enyémet.
Írok neked, te meg visszaírsz.
Mindketten nagyon igyekszünk…
viccesek, aranyosak, nem túl tolakodók lenni.
Nem lenne egyszerűbb, ha megismernél valakit és azt mondanád,
„Tetszel nekem, nem tűnsz sorozatgyilkosnak. Keféljünk!”
Ha meg kell tanulnod habcsókot készíteni,
hogy randizhass,
akkor baj van a rendszerrel.
Persze ha házasodni akarsz, más a helyzet.
Egész éjjel beszélgethetnénk kutyákról, macskákról,
koalákról…
De te meg én…
Nem lenne gyorsabb felugrani hozzám dugni,
megnézni egy Stranger Things-részt és aludni?
Kérem a számlát.
Ha nem láttad, maradhatsz.
Melyik résznél tartasz?
Harmadik évad, első rész.
Láttam.
Jó rész.
Amúgy is csak futó kaland volt.
Ó, igen?
- Jó éjszakát! - Szia!
Dario?
Majd légyszi hívj fel!
Micsoda egy pöcs.
Szóval…
- Dario… - És Giulia.
- Chiara. - És Matteo.
- Giulia? - Köszönöm.
Kicsit másképp látjuk a dolgokat.
Úgy érzi, jobban illene hozzád
Chiara, a hosszú hajú aneszteziológus.
Te meg jobban illenél Giuliához, a menő matematikushoz.
Szerinte az ellentétek vonzzák egymást, szerintem…
A zsák megtalálja a foltját.
Pontosan. Asztalhoz!
Kész.
Erre a csodás vacsorára!
Ez jó volt, emberek, én arra megyek.
- Sziasztok! - Sziasztok!
Legalább 24 órát várj! De ne hívd fel!
- Hát akkor? - Írj neki!
Mint mindenki más. Csak a vesztesek telefonálgatnak.
Komolyan, 24 óra?
Őrület. Ennek semmi értelme.
- Őrület. - Szóval?
Mennyi van még?
Harminchét perc.
Tényleg visszaszámolsz?
Matteo, ha fel akarod hívni, hívd fel!
Nem, figyelj…
Kitartok addig.
Lemegyek egy kávéra.
Kávé.
- Szia! Kávézok. - Szia!
Sziasztok! Viszlát holnap!
Giulia?
- Matteo! - Szia!
Nem számítottam rád itt.
Nem gondoltad, hogy tudok olvasni?
Nem, csak… Itt dolgozom.
Az emeleten van a tanácsadói iroda,
lejöttem egy kávéra.
Mit… csinálsz?
Nem fogsz felvágni?
Igyekszem.
Hihetetlen! Megfogadtad a tanácsomat!
Persze, hogy büszke vagyok rá.
Egy órán át beszéltél róla.
- Kifárasztottál. - Jó.
És most… keresek valami könnyebbet.
Szó szerint.
Egy receptkönyvet?
Nem.
Ha tudsz ajánlani valamit…
Nézzünk körül, találunk-e valamit!
- Miért is ne? - Gyere!
Erre!
Bűntudatom van.
Miért?
Egy vagyont elköltetek veled.
Kapsz érte jutalékot?
Bár úgy lenne! De nem.
Mi lenne, ha a felét kifizetném?
- Ne butáskodj! - Nem, komolyan…
Úgy érzem, muszáj. Hányat veszel?
Kettő, négy, hat, nyolc…
Hármat kifizetek. Az 25%.
Rendben, 25%.
Vagy elvihetsz vacsorázni.
Jól van.
- Figyeld, merre mész! - Istenem, bocs!
Sajnálom!
Hirtelen előbújt.
Tolattam ki a parkolóhelyről, és…
Semmi baj. A lényeg,
hogy a fickó nem sérült meg.
Nem.
De a robogója behorpadt és a kocsim is.
Sosem használom a kocsit.
Ez nem igazán az én szakterületem, de…
de elsőbbsége lehetett.
A biztosító valószínűleg perelni fog vétkes gondatlanság miatt.
Elkérem a jelentést a biztosítótól.
Köszi.
Bocs, hogy sokáig kellett maradnod.
Nem tudtam, ki mást hívhatnék.
Giuliának megvolt a számod, szóval…
Semmi gond.
Igaz, hogy…
késő van, de…
Nincs kedved bekapni valamit valahol?
De, van.
Hozom a kabátom!
Jól van.
- Egy pillanat. - Oké.
Szép lakás, csendes környéken,
de a szomszédok, hát…
Mi van velük?
Az első éjszakámon lefekszem, erre mi történik?
Beethoven zenéjét hallom.
A semmiből.
Értem, Beethovent.
Aztán másnap este,
megint Beethoven. Hirtelen.
Ezért úgy döntöttem, felmegyek és becsöngetek.
És meg is tettem.
- Találd ki, ki nyit ajtót! - Ki?
Egy nyolcvanas éveiben járó pár, 70 éve házasok.
Várj, összeházasodtak már…
Mindegy, hagyjuk!
Jobban szórakoztak, mint én.
Oké, de…
jó nekik, 80 évesen még huncutkodnak.
Nagyon örülök nekik,
de aztán visszamegyek a lakásomba, egyedül,
és elszomorodom.
A két nyolcvanason jár az eszem…
én meg egyedül vagyok a cicámmal.
Bestresszelek.
- Van macskád? - Igen.
- Mi a neve? - Renato.
- Remek név. - Renato, igen.
- Jó estét! - Szia!
Mesésen nézel ki.
Olvastam a Húsz év múlvát.
És? Rajta, ki vele!
Mi ez az arc? Nem tetszett?
Legfeljebb 50 oldalt adok egy könyvnek.
Ha nem szippant be, egyenesen a végére ugrok.
Ötven oldalt olvastál. Tegnap óta?
Igen. Miért, te lassan olvasol?
Ezek szerint nyilvánvalóan. De…
jól választok éttermet.
Elviszlek egy szuper helyre.
Kicsit félreesik, de jó a kaja, és látszanak a csillagok.
Mikorra foglaltál asztalt?
Nem foglaltam.
Mindig üres, felesleges lenne.
- Milyen messze van? - Kb. egy óra.
Nagyjából.
Esetleg felhívhatnád őket. Mi van, ha zárva vannak?
Miért lennének?
Mindig nyitva vannak.
Mi is olyanok akarunk lenni, akik odatelefonálnak? Jól van…
Azt hiszed, nem fogok?
Nem, de…
Úgy nézek ki… Tökéletesen oda tudok telefonálni.
Persze, telefonálok.
- Csak egy pohárköszöntő. Nem ettem. - Halló?
Jó estét, foglalhatnék asztalt két főre?
Lakodalmat tartunk.
Sajnálom, de tele vagyunk.
Viszhall!
Zárva vannak?
Nem, lagzi van náluk.
Te egy látnok vagy. Nyitva vannak, de fontos…
- Ismerek egy kellemes helyet a közelben. - Foglaltál asztalt?
Tudod…
- Állj ki a kocsival! - Jól van.
Biztos ne vigyelek el?
Nem, a busz a kapunál tesz le.
Köszönöm a segítséget
és… a vacsorát.
Köszi, hogy eljöttél velem.
Köszi.
Miért nevetsz?
Nem kerültem így ki csókot már…
Jó, de ez… nem olyan vicces.
- Ne haragudj! - Ez nem…
Nem a te hibád.
Sajnálom.
Már nem randizom olyanokkal, mint te.
Hogy érted, hogy „olyanokkal, mint én”?
- Mit csinálsz? - A következő megállóban leszállok.
Kifejtenéd, kérlek?
Ne vedd sértésnek!
Te ilyen egyéjszakás fickó vagy.
- Ki mondta ezt neked? - Senki.
Nyilvánvaló, hogy sármos vagy.
Ez most bók volt.
Mázlista vagyok.
Hihetetlen.
Rendben, elég jók, de nem mondhatod komolyan,
hogy a saját márkás termék jobb, mint az eredeti.
Készültek tanulmányok különféle paraméterek figyelembevételével.
Összetevők, csomagolás, tunkolhatóság…
Ez hivatalos paraméter?
Igen, tunkolhatóság.
A saját márkás kekszek messze a legjobbak.
Nem unjátok még ezt?
Írsz nekem, elmegyünk vacsorázni, eljössz hozzám,
kefélünk, és utána mi jön?
- És utána? - Továbbra is egyedül leszünk.
Nem. Én mindent akarok.
Ölelkezni a kanapén. Mindent szeretnék.
Megértem. És teljesen igazad van.
Én nem szeretnék komoly kapcsolatot. Nem akarok senki kanapéján ücsörögni.
Látod?
Jó, de pontosan mikor jöttél erre rá?
Már tudtam a múltkor is, Lucánál és Saránál. Nem bántásból mondom.
Húst rendeltél. Én halat ettem.
Vörösbort kértem volna, de fehéret iszunk.
Nagyon más a zenei ízlésünk.
Ahogy a kekszek terén is.
Saját tapasztalataim alapján ma olyan nőnek tűntél, aki…
Milyen nőnek?
Nos, aki…
- Igen? - Aki készen áll rá.
Hogy érted? Csak mert laza voltam?
Talán azért, mert már eleve kizártalak…
- Kutya vagy macska? - Macska, nyilván.
- Tenger vagy hegyek? - Micsoda kérdés! A tenger.
Várj!
- Kutya. - Igen.
- És hegyek. - Nem gondolhatod komolyan.
Olyan unalmas, hogy felvágom az ereimet.
A tengerpart unalmas.
Talán nem a megfelelő könyveket olvasod.
Azért lehet.
Nem bánom, hogy már eldöntötted, hogy nem jövök be neked.
El tudom fogadni.
De ha azt mondod, hogy ettől
lazább vagy…
Hát, számomra ez ellenállhatatlan.
- Ilyen vagy. - Milyen vagyok?
- Milyen? - „Ellenállhatatlan.”
Azt akarod mondani, hogy apám tolvaj,
mert ellopott két csillagot, hogy az legyen a szemem?
Hívlak, ha visszajelez a biztosítód.
Azért maradhatunk barátok.
Nem.
Nem barátkozhatok olyan lányokkal, mint te.
„Olyan lányok, mint én”?
Figyelj, ez fontos!
Úgy teszed fel a vécépapír-tekercset, hogy a papír színe látszik,
vagy a fonákja?
Nem használok vécépapírt.
Mi?
Szeretnék itt dolgozni, Olaszországban, de külföldön 50 000 eurót kereshetek
egy három hónapos munkáért.
Természetesen.
De nemcsak a pénzről van szó.
Nyilvánvalóan nem.
A társadalom nem értékeli a szerepedet.
Pontosan. Te megérted.
Köszi.
Hihetetlen, hogy mindenben egyetértünk.
Igen, már majdnem unalmas.
Hála az égnek, hazaértem.
Ha véget akarsz vetni ennek a félresikerült estének…
Jó éjt!
Vicceltem.
Mármint…
Miért mész el most, hogy közös nevezőre jutunk dolgokban?
KÉT HÓNAPPAL KÉSŐBB
- Mi az? - Semmi.
Figyelj…
Tudtam, hogy van valami!
Nem, csak…
Tudod, Stella…
- Igen? - Dolgozik egy könyvön,
Amiket a párok nem tudnak egymásról.
És te elolvastad.
Mindent elolvasok. Még…
Mindent.
Mindegy, ez nem… Mindegy is.
Ahhoz, hogy kiderüljön, szilárd-e a kapcsolatod,
számold meg, hány tárgyat hagy nálad a lány.
- És? - Húsz tárgy…
Az már barátnő.
Na most…
- Most… - Igen.
Sértőnek tartom, hogy a könyv szerint
egy nőnek kutyaként kell megjelölnie a területét.
Miért? Hogy megszerezze a „barátnő” címkét?
- Nem. - De, igen.
Mindegy, én nem érek el 20-ig.
- Nem? - Nem.
Lássuk!
- Ezt hiszed. - Gyerünk!
Lássuk a tényeket!
- Rajta! - Oké, szóval…
Egy.
Pizsama, kettő.
- Kettő. - Nézd!
- Te is eszel belőle! - Attól még számít.
Csak miattad veszem, szóval számít.
Számít.
Vedd azt le!
Négy.
Nem tehetek róla, hogy nincs vendégpapucsod.
Négy.
Ezt nézd!
Két bugyi, két zokni, két póló.
És ezt nézd!
Sampon hullámos hajra. Tizenhárom.
Az Angyal a lépcsőn a tiéd.
- Ez kié? - Ne már…
- Borotva. - Elfogadom.
És ez? Tizennyolc.
A tiéd. A matek nem hazudik.
Mi ez itt? Egy sminkkészlet.
Ami alapozót, szempillaspirált, rúzst tartalmaz.
Az egynek számít!
Jó, mindenáron nyerni akarsz, szóval csalsz.
Jó, számítson egynek! Tizenkilenc.
Tizenkilenc!
Rendben!
Megnyugtathatod a könyv íróját,
hogy nem jelöltem meg a területemet és hivatalosan nem vagyok a barátnőd.
Milyen kár!
A tiéd.
Kidobom.
- Ne, miért? - Kezd szétmenni.
- Ne, olyan puha! - Add ide!
Ne!
Olyan az illata, mint neked.
- Tetszik? - Igen.
Tényleg?
Tényleg szeretnéd?
A tiéd.
Köszönöm.
Igen!
Ki fogja kimondani?
Húsz.
Ez az, baszki!
- Roberta? - Roberta.
- Ki az a Roberta? - Nem.
Az a lány az edzőteremből.
Nem akarok ma este találkozni senkivel.
És a királyi szerszám…
A királyi…
Azt írom, visszahívom.
Most örülsz?
- Különben mérges lesz. - Kit érdekel?
Gyerünk!
FENT VAGY?
IGEN!
Szia!
El kell mennem, most.
Ráadásul el kell ugranom haza is.
Késésben vagyok.
Vettem kekszet.
A saját márkást.
Sokkal jobbak, mint a márkásak.
Szerintem is.
A lényeg a…
Tunkolhatóság.
Igen.
Milyen volt a lisszaboni állásinterjú?
Ki tudja?
Pénzügyi elemzőt akarnak, és ez nem az én területem.
De…
Nem az ügyvéddel találkoztál volna, akit utálsz?
Marraléval?
Képzeld!
Két hónappal elhalasztotta az ügyletet.
Tudom, hogy ki fog tolni velem.
Ki az?
Giorgio, egy kolléga.
Rendben.
Nos…
- Szép napot! - Neked is.
- Szia! - Szia!
- Bocs, nem érek oda. - Igen, gondoltam.
Nem hallottam a riasztót.
Tegnap este megint elmentél valahová?
Nem, fent voltam hajnal kettőig, tévéztem.
Ráadásul
a kollégám, Giorgio üzenetet küldött…
Mármint,
olyanokat kérdez, amiket e-mailben is megírhatna.
- Lélegzik? - Így üzengethet nekem.
Édes.
Tudod, ki nyomult rám?
Dario!
- Ki? - Dario.
Luca barátja. Te adtad meg a számát.
Na ne!
- A jó seggű ügyvéd. - Ő.
Megpróbált megcsókolni, de elhárítottam.
Jó neked.
Bosszút álltál a nők 99%-áért, akikkel lefeküdt.
Jobb, ha visszaírok Giorgiónak. Folyton írogat.
Mit akar?
Valami jelentésről kérdezget.
Emlékszem, valamelyik szombat délután írtam,
amikor otthon voltam egy meleg vizes palackkal, mert megjött.
Írd meg neki szó szerint ezt, és le fog szállni rólad!
- Rendben. Szia! - Puszillak!
Szia!
Rendben. „Kedves Giorgio!
Egy hónapja megírtam
azt a jelentést.”
Nem. „Két hónapja.”
Nem.
Ne, bassza meg!
Matteo?
Giulia? Te vagy az?
Hallottad, hogy köpök?
Fogat mostam, Darióval ebédelek. Bocs.
Nem, nem hallottam.
De hülye vagyok, nem kellett volna elmondani. Remek.
Bocsáss meg, eléggé sietek!
Nem kell bocsánatot kérned.
- Hívjalak máskor? - Nem, semmi gond.
Mi újság?
Együtt kávézunk később?
Szeretnék beszélni veled.
Mi az, terhes vagy?
Giulia? Terhes vagy?
Nem telefonon akartam elmondani.
De nem mondhatok nemet most, és mondhatom el később,
az hülyeség lenne.
- Akkora barom vagyok. Bocs. - Ne kérj folyton bocsánatot!
Máris átmegyek.
Jó. Nincs nálam kaja.
- Nem számít… - De én majd' éhen halok.
Vigyek egy pizzát?
- Köszi. - Jó.
Máris megyek.
Baszki! Egy gyerek.
Picsába!
Halló?
- Szia! - Itt vagyok!
Olyan jó a szalámis pizza ezen a helyen, hogy eldobod az agyad.
De én nem…
- Tudod, te… - Terhes?
Van egy zöldséges, krumplival,
extra sajttal, meg egy margaréta.
Megehetem a szalámist, de nem akartam…
Nem tudom, mit szeretsz, ezért hoztam ezt a kettőt.
Remélem, nem csináltam rosszul.
Tegyük félre a pizzát!
- Üljünk le! - Főzhetünk valamit…
Jól van, jöhet.
- Kezdjük a kínos kérdésekkel! - Igen.
Szóval állunk.
Nem tudom, hogyan. Nem tudok rájönni.
Nem akarom, hogy úgy hangozzon…
Nem akarom, hogy félreértsd.
Egyértelműen a tiéd. Csak veled feküdtem le.
Nem, nem erre gondoltam.
Akkor milyen kérdés sülhetne el rosszul?
Meg akarod… tartani?
Igen, meg.
- Rendben. - Sajnálom, ha…
- Ha te… - Nem.
Szeretnék gyereket, de ez nem jelenti azt, hogy neked is kell.
Nem, semmi gond. Én is szeretném.
Ha szeretnéd, hogy akarjam, akkor igen. Szeretnéd, hogy akarjam?
Örülnék, ha velem lennél, igen.
Összeházasodjunk?
Te és én?
Igen, ki más?
Elveszlek, ha szeretnéd. Szeretnél összeházasodni?
Lassíts egy kicsit! Ez kissé…
Ne siessük el!
Csak mondtam. Amit szeretnél, az lesz.
- Bármi. - Rendben.
Bármit kérsz.
Jó, a túl negédes fotókat
a szívet formáló kezekkel kihagyhatjuk.
Sosem jöttem rá, hogy kell, nem mintha…
Mármint, ha ezt szeretnéd, legyen, szarok bele!
Azt mondtad, „legyek veled”. Mennyire?
Igen.
Mondj rá egy számot egy és tíz között!
Egy és tíz között?
Igen, az egy „a saját életünket éljük, de a gyerek tudja, ki az apja”.
A tíz meg, nem tudom,
„öt éve házasok vagyunk, a nagyapámról neveztük el.”
Egytől tízig terjedő skálán, a miheztartás végett.
- Hetes? - Hetes.
- A hetes remek. - Mi van vele?
- Semmi, nagyszerű. - Oké.
Nem tudom, pontosan mi az, de remek.
Szerintem kellene egy szelet pizza.
- Pizza, igen. - Igen.
Melyik?
Sajtos-krumplis.
Felrakhatom a lábam?
Istenem…
Hát így állunk.
Nagyszerű.
- Hetes. - Hetes.
Hetes.
Ki kell találnunk…
Lehet nálam.
Számíthatunk a szüleidre, ha…
- És a tieidre. - És az enyéimre, de…
- Nem, az enyéimre nem. - Nem?
Kipróbálunk valami őrültséget? Tedd a kezed a hasamra!
Nem, csak viccelek. Nem.
Istenem!
- Ezt utálom. - Gyerünk!
- És… - Gyönyörű leszel.
- Felpuffadok. - Nem fogsz.
Az lehetetlen.
Készen állsz?
Igen.
Szerintem rendben lesznek.
Csak most ismerkedtek meg.
Igen, de tök aranyosak együtt. Egy csapatot alkotnak.
Mi…
Miért nevetsz?
Gondoltátok volna, hogy teherbe esett
az első randin?
- A viselkedésükből… - Drágám…
Az első randin teherbe esett.
Hát nem őrület? Én kiborulnék.
Persze, én is.
Ez nem jelenti azt, hogy nem fog működni.
Nem, persze. Minden jót kívánunk nekik…
Szorítunk.
- Viszlát! - Helló!
- Jó éjszakát! - Jó éjt!
- Sziasztok! - Jó éjszakát!
Remélem, összejön nekik.
- Képzeld! - Mit?
A könyv szerint, amit olvasok,
ahhoz, hogy kiderítsd, komoly-e a kapcsolatod,
meg kell számolnod, hány dolgot hagy nálad a barátnőd.
Ha több mint 20,
akkor hivatalosan is egy pár vagytok.
Hű, micsoda mélységek!
Gondolom, jártál Matteónál.
Szerinted hány dolgot hagyott ott Giulia?
Kétlem, hogy Giulia valaha is járt volna nála.
Pontosan! Hogyan nevelhetnek ilyen alapon gyereket?
Miért számít ez?
Mi van az elvált párokkal?
Az teljesen más történet.
Két ember beleszeret egymásba,
összeházasodnak, gyerekeik lesznek, aztán kiszeretnek egymásból. Előfordul.
De őrültség így gyereket vállalni.
Nincsenek is együtt.
Nevelhetik a gyereket anélkül, hogy együtt lennének.
Két emberként, akik barátok.
Micsoda?
Nem te mondtad, hogy
nem lehet barátság férfi és nő között?
Nem.
Azt mondtam, hogy én nem lehetek a te barátod,
konkrétan.
Ettől függetlenül lássuk be, nagyszerű nagybácsi és nagynéni leszünk.
És elkél nekik a segítség.
Úgy döntöttem, kivételt teszek.
Arra kérsz, legyek a barátod?
Ez olyan megható. Felvidítottál.
Persze, igen.
Köszönöm, ügyvéd úr.
Nagyon örültem.
- Máris megyek. - Még nem…
Még be sem mutattak minket.
Claudia vagyok.
OTTHON VAGY?
NEM VAGYOK EGYEDÜL
ADJ ÖT PERCET!
Jó reggelt, sze…
Dario…
Ez meg ki a franc?
Hogy tehetted ezt?
Hogy tehetted ezt Renatóval és velem?
Hogy tehetted?
Apám még mindig fizeti a lakodalmat.
Négyszáz ember.
Négyszáz. Én…
Te szemét!
- Megőrültél! - Utállak!
Elment. Te bolond vagy!
- Elment? - Te…
Te megőrültél.
Teljesen őrült vagy.
Teljesen őrült.
Jól szórakoztál?
Remekül, igen.
Sosem tennék ilyet igazából.
Jó voltál.
Egy pillanatra elhittem, féltékeny vagy.
Tényleg?
Ha megtetszik egy lány, szólj!
Még végül megházasodsz.
Nem akarok örökké a szegény exfeleség lenni, akit felszarvaztak.
Az nem fog megtörténni.
A kamu drámát félretéve…
miért vagy nálam vasárnap, délelőtt kilenckor?
IKEA.
IKEA, értem.
A…
barátod vagyok.
- Rengeteg előnye van. - Igen.
Felébredtem, és beugrott, hogy elmennék az IKEÁ-ba.
Ki vigyázott a cuki kutyádra,
míg nem voltál otthon,
és nagymenő ügyvédet játszottál szerte a világban?
Két napra mentem el Liguriába, egy hónappal ezelőtt.
És buktam az ügyet.
Mit jelent ez?
A kulcsaid.
Tartsd meg őket!
Rendben.
Bárki is találta fel a pelenkatárolót,
rohadt nagy zseni.
Ötven euró.
Egy műanyag vödörért.
Lehet, hogy elzárja a rossz szagokat, de egy műanyag vödör!
Ötven euró, kész rablás! Kibaszott rablás.
Mit szólsz az Andreához?
Ki az az Andrea?
Úgy érted, Andrea…
Nem, az Andrea nem jó.
Annyi Andrea van a világon. Inkább valami…
eredetibb kellene.
Mint a Vega.
- Vega. - Klassz név.
Mint a csillag?
Tudod, hogy van egy Vega nevű csillag.
Micsoda kis zseni!
Mindegy, nem. Nem a csillag után.
Inkább a Street Fighter szereplője után.
Tudod, a maszkos, a kampóval.
Szuper menő.
Persze, értem.
A kedvenc képregényhősöm Bruce Wayne, de nem nevezném Batmannek a fiamat.
Tudod, mi lenne király?
Szóval…
- Az egyiket Bruce-nak nevezzük el. - Igen.
- Bruce Willis után. - Oké.
Tökéletes.
A másikat meg Wayne-nek.
Wayne Rooney után.
- Ne nevess! Tudod, ki az? - Nem, ki az?
- Jó napot! Segíthetek? - Köszönjük, nem.
Ez nevetséges!
Most találkoztunk, és már csecsemőholmit nézegetünk.
„Így akarják ott, hol a törvény ereje, bármit akarnak, végül…”
- Babakocsit és rugdalózót nézünk. - Megesik.
Egy párnak együtt kellene lennie egy ideig, aztán összeházasodni…
Tudod.
Mi az?
Csak arra gondoltam,
ha várni szeretnél egy kicsit, mielőtt a második…
Ne, itt hagyd abba!
Hadd állítsalak itt le! Senki sem siettet minket.
Senki.
- Gratulálunk! - Igen!
Megvan már a dátum?
Hát…
Vagy a következő három hónapban házasodunk össze, vagy…
15 hónap múlva.
Tehát három hónap!
- Összeházasodunk! - Igen!
- Megőrültetek? Hogy… - Miért mondod ezt?
- Micsoda? - Nagyszerű.
Klassz. Mondd el nekik!
- A házasság fantasztikus. - Igen, csodás.
Kis esküvőnk lesz.
Felejtsd el!
Mindig így kezdődik,
aztán 400 vendéggel végződik.
Igen, szerelmem.
Dario?
Ugye?
- Igen. - Van tüzed?
- Szia! - Claudia.
Marrale munkatársa vagyok.
- Igen. - Nyolc órára?
Persze, emlékszem.
- Szia! - Természetesen.
Errefelé laksz?
Nem, barátokkal vacsorázom.
Hát, én a közelben lakom.
- Jó éjszakát! - Neked is.
Nem ő az egyetlen, akivel beszéltem az elmúlt hónapokban.
Szeretnéd, ha gratulálnék
a nőknél elért sikereidhez?
Nem.
Épp ellenkezőleg.
Én nem…
Nem feküdtem le senkivel.
Nem randiztam…
Nem randiztam mással.
Tessék.
Csak…
Csak veled.
És te?
Mi van velem?
Nem, én sem.
Halló?
- Szia! - Szia, Giulia!
Küldtem egy e-mailt a mérleggel.
Rendben, köszi.
- Később beszélünk. Köszönöm. - Szia!
„…önt választottuk a Fexadur Finança álláshelyének betöltésére
Portugáliában, Lisszabonban.”
Szia, Chiara!
- Megkaptam az állást. - Milyen állást?
- A lisszabonit! - Tényleg? Örülök neki!
- Most jött az e-mail. - Ünnepeljük meg!
Persze. Megszervezem. Téged hívtalak először.
- Szép munka! - Mi történt?
Semmi, csak két hónapja volt egy állásinterjúm Lisszabonban.
- Ismered a piaci mikrostruktúrát? - Nyilván.
És a nagyfrekvenciás kereskedést?
Mindegy, ez nem kivitelezhető így.
Miért?
Mikor kezdesz?
- Júniusban. - Meddig tart?
Hat hónap. Mindegy, nyilván nem fogadom el.
Gondoljuk végig! A baba csak februárban jön.
Hárman együtt mehetünk el júniusban.
Nem?
Elmész valamennyi szülési szabadságra.
Tavasszal fel tudnánk készülni.
- Komolyan? - Határozottan.
És a te munkád?
Nem lehet gond. Van e-mail, videóhívás…
Ne aggódj!
Ha menni szeretnél, úgy értem. Ha nem lenne…
- LeBrown. - Ne mondd így!
- „LeBron”. - Bron.
LeBron.
- Komolyan? - Igen.
Mehetünk együtt?
Komolyan?
- Megyünk is! - A viccet félretéve,
megértem, hogy a gyermeked anyját akarod követni.
- Viszont az van… - Micsoda?
- Bocs, hogy belerondítok. - Mi az?
Aldo hamarosan nyugdíjba megy,
és az egyik tanácsadót előléptetik.
Benned minden megvan a munkához.
- Köszi. - Tudod, mit jelent ez.
Szorosan együttműködnél a szerzőkkel, tiéd lenne az utolsó szó a kiadás kapcsán.
- Azonban… - Igen?
Tudom. Ez nem végezhető távmunkában.
Pontosan.
Stella! Tökéletes lenne a feladatra.
Igen, nagyon ügyes.
Ki a franc az a Stella?
Hogy érted?
Kolléga, találkoztál vele.
Nem emlékszem.
De a főnök neked akarta adni az állást, nem?
Igen, de nem számít.
Az számít, hogy elmehetek Giuliával,
és megtartom a munkám. Mindkettőt egyszerre.
Tegnapig nem is tudtam erről az előléptetésről.
Őrület lemondani egy ilyen előléptetésről.
Nem mondtam le róla. Stella megérdemli.
Milyen hülye név ez a Stella.
Mit mondtam?
Nem.
Stellának nevezitek el a babát?
Igen?
De gonosz!
Jól van…
- Látom. - Mit?
- Bejön neked. - Nem.
- Dehogynem. - Dehogy!
- Gyerünk, mondd ki! - Nem, miről beszélsz?
Nekem bejön.
- Mi? - Nekem bejön.
- Hogy érted? - Nem, várj!
Mármint, ha más lenne a helyzet.
Emlékeztesselek…
hogy…
- Izgulsz? - Nem?
Nem. Mindenki ezt kérdezi tőlem.
Előtte nem izgultam.
Te…
Csodásan nézel ki.
Izgulsz?
Szia!
Várjunk!
Tavaly nem voltatok esküvőn?
De, Matteo esküvőjén.
A svédasztal…
- Szörnyű volt? - Nem.
- Épp ellenkezőleg, királyi lakoma. - Szóval tényleg volt ilyen?
Persze, miért találnék ki egy esküvőt?
Ez nem lehet mind igaz.
Kit vett feleségül Matteo?
Nem számít.
Tudni akarom, mi lett a vége!
Jó. Giulia júniusban kezdett az új munkahelyén, Lisszabonban.
Egy darabig nem találkozunk. Lehetnél kevésbé dühös?
Dühösnek tűnök? Nem vagyok az.
Miért vagy ilyen?
Csak aggódom.
Nem, rideg vagy és közönyös.
Ne kezdd, hogy nem támogatlak…
Hogy nem akarom, hogy elmenj.
Erre nem is gondoltam.
Hát, tévedtél.
Nem akarom, hogy elmenj.
Tudtam, hogy nem kellett volna eljönnöm. Hogy érzelgős leszel…
Érzelgős, miért?
Reméltem, hogy meggondolod magad.
Miért nem mondtad?
Nem tudom, hogy mondjam el az ilyesmit.
Maradtál volna?
- Csak hat hónap. - Értem.
Kérlek…
ne ok nélküli veszekedéssel töltsük!
Elfelejtettem a jegyemet!
Viccelek.
Kérjük Lisszabonba tartó utasainkat, fáradjanak a 12-es kapuhoz.
Ne, egy gyerek!
Kérlek, ne ülj mellém!
A Lisszabonba tartó utasok…
Ha így folytatja, nem jutunk el Lisszabonba.
Ki fogják nyírni.
Add ide! Hátha meg tudom nyugtatni.
- Nyugi. - Várj!
- Ez az! - Gyere apucihoz!
- Így ni. - Gyere ide, apucihoz!
Szia, kisfiam!
Így ni.
Szia!
Milyen aranyos kisfiú!
Hahó! Nem kell aggódnod.
Tudom, a repülés unalmas, de a sírás értelmetlen.
Egy csodálatos helyre megyünk, ahol…
bálnák is vannak.
És óceán.
Látni fogjuk ezeket a csodálatos dolgokat,
de nem fogsz emlékezni rájuk, mert olyan kicsi vagy.
Képzeld el!
De, mondom a jó hírt,
nem emlékszel majd arra sem, milyen rossz volt a repülés.
Szóval felesleges sírni.
De akkor is szeretünk, ha bőgőmasina vagy.
Szeretlek!
Hallottad? Anya szeret téged.
Hallottad, kis szörnyeteg?
Hozzád beszélek.
Szóval ne sírj, apa kedvéért!
Ügyes fiú!
Olyan okos vagy.
Sietnétek kicsit?
- Egyik láb a másik után, Dario. - Kiidegel.
Ne légy ilyen! Tudod, mennyire fontos ez nekem.
Az első naptól kezdve ezt várom.
Ez a legjobb alkalom púpos bálnákat nézni.
És ez a legjobb hely erre a világon!
Jó reggelt!
Gyerünk, mutassatok némi lelkesedést! Te is, drágám.
Egy kis lelkesedést.
Ne törődj vele, csak menőzik!
Öt jegyet kérek.
- Ötöt? - Igen.
- Mennyi idős a pici? - Öt hónapos.
Igen.
Három éven aluli gyerek nem lehet a hajón, sajnálom.
Nem?
Menj csak, drágám!
Mi is maradjunk?
- Maradjunk együtt! - Meg ne próbáld!
Valakinek látnia kell a púpos bálnákat.
Ha nem is én leszek, vagy Andrea, de valakinek látnia kell őket.
Hová megy?
Gyerünk, srácok!
Ne nézzetek így rám!
- Később találkozunk. - Sziasztok!
DELFIN-ÖBÖL
- A púpos bálna portugál neve… - Baleia jubarte.
A latin neve pedig…
Gondolom, Megaptera,
a méga pteriónból.
„Nagy szárnyak.”
- Tanultál görögül. Én is. - Igen.
Bravó!
Nézd!
Látod a szárnyait?
Látod?
- Látod? - Mi a fenéért nevet?
Nézd, milyen klassz!
Látod?
Miért menekül?
Nyitva volt a szám.
Láttad, milyen közel voltak? Olyan csodás!
Gyönyörű.
Dario, el kell mondanom valamit.
Ami ma történt, egyszeri alkalom volt.
Nem utasítalak el újra.
Nem, csak…
Túl fontos a barátságunk.
Tudom, közhely, de…
Csak pisilnem kellett.
Ne haragudj…
Amúgy totál egyetértek.
Minő megkönnyebbülés!
Ne aggódj!
Nagyszerű.
Jó éjszakát!
Imádom ezt a számot.
Csirió!
Jól érzed magad?
Igen.
A kedvedért vagyunk itt.
Találkozni akartál a barátaimmal.
Csak fáradt vagyok a repülés után.
Menj!
Dario, elhoznád a holmimat?
Kösz.
Jól érzed magad?
Igen. Várost néztünk, alap turistáskodás.
Amióta ideért, veszekszünk.
Mert régóta nem láttátok egymást.
Meddig maradsz?
Csak néhány napig.
Máris elmész?
Előbb jött volna, de…
Sokat dolgozom.
Még a hétvégéken is.
Igen. A távkapcsolatok a legrosszabbak.
A barátnőm New Yorkban él.
Ismerős az érzés. Igen.
Nagyon utálom.
Az intimitás hiánya.
Az érzés, hogy nincs miről beszélnetek.
- A féltékenység. - Igen.
A jó dolog, hogy hamarosan vége lesz.
- Igen. - Aha.
Elmondtad már neki?
Nem.
- Még nem. - Micsoda?
- Mondhatok tósztot? - Igen.
Emelem poharam.
Lisszabonra!
Egészségetekre!
Drágám!
Szia!
Így ni.
- Jól érzed magad? - Nagyon.
- Még az állásajánlaton gondolkodsz? - Nem.
Ne legyen bűntudatod, ha még hat hónapig maradnál.
Végül is ez a te projekted.
Egyáltalán nincs bűntudatom.
Mit mondasz?
Hahó, srácok!
Csak elmondanám,
hogy nagyon örülök, hogy mind itt vagytok ma este.
Köszönjük.
Végül is,
egy partival a legjobb búcsút mondani.
- Matteo, Andrea és én… - Ez komoly?
…visszatérünk Olaszországba.
Szeretlek.
- Örülünk nektek. - Igen.
Mi ez?
Ez a púpos bálna éneke párzási időszakban.
Hat hangüzenetet küldött. Beteges.
Igen.
Képzeld el, hogy reagál,
amikor elmondom, hogy nem láttam őket.
Nagyon hiányzik ő és Chiara.
Igen, hát…
már csak néhány hónap.
Ami azt illeti, az osztályvezető megkért,
hogy maradjak jövő nyárig.
Hogy befejezhessek egy projektet.
Ezt csak most mondod?
Mikor kellett volna mondanom?
- Bármikor máskor. - Folyton vitatkoztunk.
- Na és? - Nem akartam újabb okot a vitára.
Ezért.
- Döntöttél már? - Nem.
Ezért kérdezem tőled.
Fél órával azelőtt, hogy visszamegyek. Az ég szerelmére!
Azt csinálsz, amit akarsz.
Parkolj le, becsekkolok!
Bent találkozunk.
Halló?
Hol vagy?
A biztonsági ellenőrzésnél.
Azt mondtad, jöjjek a bejelentkező asztalokhoz.
Beálltam a sorba, mert sokan voltak ott.
El sem búcsúzunk egymástól?
Dehogynem!
Szia!
Itt van!
Bocs a késésért.
Kit érdekel, már elkezdtük.
Jól tettétek.
Alberto ügyeletes a kórházban, korán el kell mennie.
Alberto!
- Örvendek, szia! - Szia! Dario vagyok.
Chiara be akarta mutatni a pasiját.
Szóval…
Kérhetek egy spritzet?
- Tessék! - Kösz, szívem.
- Egy spritz. - Alberto olyan vicces.
Egészségünkre!
Esküszöm, olyan féltékeny vagyok, Alberto.
Nagyon féltékeny.
Nekünk is el kell menni Lisszabonba.
Amint lehet.
Tudod, miért olyan menő?
- Nem. - A bálnales miatt.
Hát persze! Közvetlenül előttünk volt egy.
- Tényleg? - Ne mondd!
De, komolyan.
Durván ijesztőek a fogaik.
Ugye?
Kicsit.
De annyira csodálatos!
Persze.
Argentínában voltam bálnalesen.
- Tényleg? - Igen.
- Merrefelé? - A Tűzföldön.
Mindig erről álmodoztam.
- Ne mondd! - De bizony!
Hagyhatunk titeket, hogy folytathassátok a bájcsevejt,
és szervezzetek egy utat.
Olyan jó arc!
Elmehetünk együtt Patagóniába.
Igen! Patagóniára fel!
Kösz a fuvart.
Szívesen.
Ez Alberto harmadik vasárnapi ügyelete.
- Ne mondd! - Olyan kimerítő munka.
Miért nevetsz?
Nem vetted észre, hogy folyton azt mondja, „ne mondd”?
Tényleg?
„Láttunk bálnákat.”
„Ne mondd!”
„Kész az ebéd.”
„Ne mondd!”
„Hapci!”
„Ne mondd!”
Szerinted vicces vagy?
Csak poénkodok.
Csak poénkodsz, a pasim kárára.
- A pasid? - Igen.
Három hét után?
Féltékeny vagy?
Dehogy.
Bosszant, hogy szerelmes vagyok?
- Az vagy? - Igen.
- Máris? - Igen.
- Féltékeny vagy. - Csak szeretnéd.
Az egész ebéd alatt pöcs voltál,
- hogy idegesíts. - Téged nem lehet felidegesíteni.
Nem lehet.
Nem randizol olyanokkal, mint én. Emlékszel? Megmondtad.
Barátkozni sem akarok olyannal, mint te.
Őszintén szólva, én sem. Kiszállás!
Mi van, itt? Az utca közepén?
Hazaértél. Kiszállás!
Szia!
Drágám, amikor itt vagy,
erősnek érzem magam, okosnak. Úgy érzem…
te mindig okos vagy.
Hé…
Mit csinálsz?
Itt az idő.
De nekem ez nem megy.
Matteo, hónapok óta próbálkozunk.
- Meggondoltad magad? - Miért tenném?
Nem gondoltam meg magam. És mit mondanánk neki?
Hogy egy étterem mosdójában fogant? Nem!
Tudom, mi lesz.
Hazamegyünk, te be leszel csípve, ledőlsz a kanapéra.
- Nincs kedved… - Nem, most nincs kedvem hozzá.
Ebben a percben.
Ez nem megy gombnyomásra, nem így működik.
Drágám, ez egy munkahelyi vacsora. Kérlek, ne légy ilyen! Gyere már!
Gyere!
Nagyon élveztem.
Annyi erőszak, annyi vér…
Egy szemhunyásnyit sem aludt.
Meséld el, drágám!
Így igaz,
de az emberek nem ezt várják tőlem.
Nem értik a fröcsögő vért, a horrort.
Ismerős.
De most, hogy kreatív igazgató vagyok, te leszel…
az új Stephen King.
Az új Shirley Jackson.
Persze, Shirley Jackson, Stephen King.
Már lemondtam erről a könyvről.
Micsoda? Nem teheted.
Eszedbe se jusson!
Rajta vagyok.
Találtam egy kiadót Londonban, ne aggódj!
- Londonban? - Igen.
Egy londoni kiadót érdekli a könyvem?
Igen.
Pontosan.
Elásott maradványok. Mit szólsz?
Elásott maradványok.
Tetszik. Beválhat.
- Persze, be is fog. - Igen.
LONDON, KÉT HÓNAPPAL KÉSŐBB
Amikor elmondtad neki, mennyi az előleg,
kitört belőle a nevetés.
Nem, a vacsoránk után egyenesen a reptérre ment, sugárzott.
Komoly siker.
Rendben.
Jól van. Viszlát holnap!
Szuper, ugye?
Láttad az arcát, amikor elmondtam a címet?
Ragyogott a szeme!
Ő a legjobb noir krimiíró.
Kár a horrorért.
Milyen szar ötlet!
Köszönöm.
Köszönöm, hogy időben leállítottál.
- Komolyan. - Igen.
Nem.
Bűntudatom van. Igazából ez a te állásod lenne.
- Hogy érted? - Így igaz.
Neked kéne ezt csinálnod.
- Nem! - De.
Nem, te…
Nézd, tökéletes vagy!
Mindig jobb voltál, mint én.
Mindig.
Elpirultál?
Iszunk valamit?
Kérhetnék egy üveg skót whiskyt?
A 407-es szobába.
Igenis, hölgyem!
Még senki sem teljesített ilyen jól az első kiadóvezetői évében.
- Tényleg? - Tényleg.
Egészségedre!
Olyan keményen dolgoztál, hogy fodrászra sem volt időd.
Chiara, Londonban butaságot csináltam.
Mit?
El voltam kenődve, nem ment jól a megbeszélés.
Átmentem Stella szobájába.
Bocsánat, nem…
Stellához?
- Stella… - Igen.
Nem jelentett semmit.
- Lefeküdtél vele? - Egyáltalán semmit.
Esküszöm, nem jelentett semmit.
Lefeküdtél vele?
Tehát le.
Chiara, kérlek, figyelj rám!
Figyelj…
Állj meg! Ne haragudj!
Szarnak érzem magam.
De nem tudtam titokban tartani.
Felemésztett belülről, el kellett mondanom.
- Tudod, hogy szeretlek. - Kérlek!
Tudod, hogy szeretlek.
Hahó!
Mondanál valamit? Mondd, hogy húzzak a picsába! Bármit.
- Ezt szeretnéd? - Igen.
Ettől kevésbé éreznéd magad szarul?
- Tudom, igazad van… - Ne érj hozzám!
Ne érj hozzám!
Jogosan vagy mérges.
Három dolog.
Egy: megcsaltál.
Kettő: annyit nem bírsz ki, hogy magadban tartsd.
Túl nehéz.
Egyszerűen túl nehéz.
És három…
Elnézést, hadd kérdezzek valamit!
Tud szarabbat mondani annál,
mint hogy akkor mondja el a várandós nejének, hogy megcsalta,
amikor babaholmit vásárolnak?
Tud ilyet?
Nem tud, igaz?
Mert nincs szarabb!
Te szarházi.
CHIARA - MOBIL
Szia!
Halló?
- Igen? - Dario, bocs, nem volt meg a számod.
Alberto vagyok, Chiara pasija.
Á, Alberto!
Mi újság?
Ráérsz ma este?
Ma este…
Nincs programom. Miért?
Egy barátom most költözött ide Apuliából.
A neve Lucia.
Kedves, intelligens lány. És gyönyörű.
Átjön vacsorára, gondoltam, meghívunk téged is.
Persze, szívesen elmegyek.
Ne mondd! Én is így gondoltam.
Most adom Chiarát. Este találkozunk.
Persze, szevasz!
Nem az én ötletem volt.
Dario, Lucia. Lucia, Dario.
- Örvendek. - Szintúgy.
Tészta garnélával és cukkinivel.
- Finom. - Remek.
Tegyem a hűtőbe?
- Az lenne a legjobb. - Hadd segítsek!
- Hűha! - Igen, köszi.
A háziasszonyunk nagyon kedves. Honnan jöttél?
- Tarantóból. - A szüleim lecceiek.
- Ne mondd! Micsoda véletlen. - Ugyanaz a régió.
Igen.
- Egészségedre! - Egészségedre!
Mire koccintunk?
- Ránk. - Az új barátokra.
Pontosan.
Ez az. Végre.
- Mondd, mit gondolsz! - Nagyon finom.
Csodás. Ügyes vagy.
- Most nyílt egy új halas. - Ne mondd!
- Csodálatos. - Csodálatos.
Köszönöm az elbűvölő estét.
Egy élmény volt. Ismételjük meg!
- Az jó lenne. - Szia!
- A kabátod. - Várj!
Ez az.
Elvihetlek?
Nem, itt maradok.
Luciát kérdeztem.
- Merre mész? - Amerre te.
Tökéletesen illenek egymáshoz.
Egyetértek.
Gondoltam, hazamegyek.
Miért?
Annyi dolgom van reggel,
könnyebb így.
- Szia! - Szia!
Igen?
Ne mondd, hogy elromlott a bojlered, és zuhanyozni jöttél!
Fejezd be!
Kérdeznem kell valamit.
De kérlek, légy őszinte, oké?
Rendben.
Van itt valaki?
Nem, nincs itt senki.
Jól van.
Aznap este…
Igen.
Lisszabonban…
Igen.
Tényleg pisilned kellett?
Nem.
Ügyes fiú!
Szép volt!
Jó fiú! Idejönnél, Chiara néni?
Megyek, felvágom a tortát.
- Segítek. - Máris jövök.
Ne…
Na, tessék! Kés meg minden, itt.
Láttad őket?
Kiket?
Hogy érted? Dariót és Chiarát.
- Igen. - Nem furcsák?
Nem különösebben.
Minden rendben? Kissé lehangoltnak tűnsz.
Csak munkahelyi gondok.
Miért? Nem ment jól Londonban?
Tudom, ideges vagy a horror könyv miatt,
de ez nem az ő műfaja volt.
A noir regény klasszikusabb.
Igazad van.
- Készen vannak. - Rendben.
Van valami, amiről szeretnék veled beszélni.
Már tudom.
- Ezt hogy érted? - Láttam az üzeneteket.
Megnézted a telefonomat?
Megcsaltál.
Igen, mindet elolvastam.
Még mindig szerelmes vagy a nejedbe,
nagy hiba volt az egész.
Sajnálom.
Kicsit közhelyes, de cuki.
Egy szarházi vagyok.
Igen, az vagy.
És amúgy is,
ezt komolyan a fiunk szülinapján akartad elmondani?
Mit tudom én.
Az ilyesmire nincs megfelelő alkalom.
Egy pöcs vagyok.
Hé…
Lesz egy másik gyerekünk.
Mi van, ha lány?
Milyen nevet adnál neki?
Sajnálom!
Nagyon megbántottál.
Ne haragudj!
Egy pöcs vagy.
Itt is van.
- Gyere, édesem! - Gyere ide!
Nagyon sajnálom.
Ne haragudj!
Vigyél a kórházba, Sara!
Engedd el a kezem!
Miért mentem el otthonról egyáltalán?
- Segíts! - Jól van.
- Kéznél van a telefonod? - Elfolyt a magzatvíz.
Istenem!
Jól van.
Oké, jön az unokahúgom.
A kibaszott unokahúgodnak óriási a feje!
Szia, Luca!
- Szia! - Nos?
Mi történt?
Elfolyt a magzatvize, amikor Sarával ült a kocsiban.
Idesiettünk.
Minden rendben?
- Honnan tudjam? - Mi…
Honnan tudjam? Még sosem voltam terhes.
Hála az égnek!
Azt tudom, hogy sikoltozott. Sokat.
- Hol van Chiara? - Erre.
Matteo vele van?
Nincs.
Nincs?
A londoni dolog miatt?
- A lánya… - Nem tudom.
- Ki van Chiarával? - Most?
- Igen, ki van vele? - Sara és…
Szia!
Mit keresel itt?
Két hete jöttem vissza.
Te tudtad?
Hívom Matteót.
- Nem, azt mondta… - Hadd hívja csak fel!
Akkor törődök a saját dolgommal.
- Hogy van? - Még mindig ugyanaz.
Az összehúzódások még mindig lassúak.
Esküszöm, majdnem szívrohamot kaptam.
- Drágám… - Kell egy kis friss levegő.
Persze.
Semmi baj.
Ne aggódj!
Siess! Itt találkozunk.
Igen, itt vagyok. Szia!
Mit mondott?
Úton van.
Visszamegyek.
És te?
Itt megvárom.
Borzalmas volt az elmúlt pár hónap nélküled.
Bár nem voltunk együtt,
amikor megkérdezték, hogy szingli vagyok-e, azt mondtam, nem.
Fel akartalak hívni,
de azt is akartam, hogy te hívj.
De nem hívtál.
Napról napra jobban hiányoztál.
Végül meggyőztem magam róla, hogy már nem szeretsz.
Ez baromság, te is tudod.
Hogy mondhatod ezt?
Felszálltál a gépre, és nem is írtál többet.
Igen, de ez nem…
Ez nem jelenti azt, hogy nem szeretlek.
Akkor miért nem hívtál?
Büszkeségből?
Ugyanazért, amiért
te nem szóltál, hogy két hete vagy itt.
Mindegy, ne haragudj!
Mi az?
Most te vagy az érett,
mert te kértél bocsánatot először. Ez kiakaszt.
Hol van?
Sziasztok!
Szóval?
Három kiló 80.
Hatalmas!
- Haja van? - Igen.
- Egek! - Több, mint a bácsinak?
- Fogd be! - Több, mint neki.
- Megnézhetjük? - Istenem!
Milyen aranyos játék.
Sajnos a fele annak, amit elmesélt,
nem történt meg.
Már megint? Esküszöm…
- Még mindig vele vagy? - Nem sokáig.
Mondtam, hogy nem számít.
Mondod te.
Szerinted bárki lehet bárkivel.
Egyáltalán nem.
Nem azt mondom, hogy nem kell illeniük egymáshoz.
Jó, figyeljetek!
Térjünk vissza az almákhoz!
Az a metafora jól működött.
- Igen. - Csak figyeljetek!
Ha én egy fél alma vagyok…
Csupa piros és gömbölyű.
Nem fogok zöld, ovális almát keresni.
De ha megismerek egy másik piros, gömbölyű almát,
akkor is, ha sérült, még akkor is, ha nem ugyanolyan árnyalatú,
megpróbálom.
És talán, idővel
igyekszem megváltoztatni a saját árnyalatom.
Ő meg próbál változtatni az övén.
Fárasztó, és sosem lesz tökéletes, de működik.
Értem. A lényeg nem a te lelki társad megtalálása.
Hanem, hogy lelki társat találj.
Pontosan. Egy másik felet, ami teljessé tesz minket.
Nem gondolod, hogy ez kissé cinikus?
Együtt vagy valakivel,
de lehetnél mással is?
Persze, hogy nem, Francesco!
Ha párkapcsolatban élünk, megváltozunk.
És minden más lehetőség megszűnik létezni.
Ha gyerekként Bostonba költöztem volna,
most más ember lennék.
Nem lennék ugyanaz az én. Igaz?
Ezért nem akartuk elmondani, kit vett feleségül Matteo.
Érted már?
Egész életünkben mondogatjuk,
„Mi lett volna, ha…”
Jól van, ne mondjátok el!
Rendben…
Ugyanakkor…
- Ez nem olyan egyszerű. - Miért?
Itt vannak.
- Ne! - Ők azok?
Már hozzászoktam a rejtélyhez.
Vagy…
- Szia, Federica! - Szia, Dario!
Örvendek.
ANYÁNAK
A feliratot fordította: Kiss Zoltán