Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kerro nimesi. -Martin Moreno.
Minut tunnetaan nimellä…
Martin!
Olen kiertänyt Gabriel Iglesiasin kanssa yli 20 vuotta.
Martin!
Hän on huutanut nimeäni yli 20 vuotta.
Vauhtia, Martin!
Se hakkaa monen avioliiton keston.
Matka on ollut uskomaton.
Olemme edenneet autotalleista, kerhoista ja olohuoneista -
teattereihin ja areenoille ja nyt stadionille.
Komediaa sanotaan subjektiiviseksi, mutta kun myy stadionin täyteen,
tilanne on toinen.
Mitä yleisö näkee? -Yhden isoimmista show'sta Losissa.
Ja kannattaa jäädä loppuun asti.
Tämän show'n loppu pitää nähdä.
Mitä vielä voisi sanoa? -Pidemmittä puheitta -
livenä Dodger Stadiumilla Gabriel Iglesias!
STADIUM FLUFFY LIVENÄ LOS ANGELESISTA
Los Angeles!
NAURU YHDISTÄÄ
Fluffy!
Me teimme sen.
En minä, vaan me. Kiitos teille kaikille.
Paljon kiitoksia. Alkaako itkettää? Alkaa.
Itkettää jo puolen minuutin kohdalla. Suurkiitokset.
Kiitos.
Osalle selvisi vasta nyt, että Martin on todellinen.
Saitte vihdoin nähdä hänet. Meksikolaisten mieleen tulee Machete.
Tai Marco Antonio Solís. Valkoisten mieleen tulee Big Lebowski.
Tämä on upeaa. Martin ei valehdellut.
Aloitimme autotalleista, grillibileistä, quinceañeroista ja häistä ja…
Nyt olemme täällä kuin kotonamme.
Tämä ilta on taatusti elämäni suurin keikka.
Kiva, että pääsitte paikalle.
En tiennyt, miten koronan jälkeen kävisi.
Minulle vuoden 2020 ainoa hyvä puoli oli se,
että jostain syystä laihduin 32 kiloa.
Kiitos vain. Kyllä, laihduin 32 kiloa.
Joku uteli salaisuuttani. Ei sitä ole. Ravintolat suljettiin.
Siinä se salaisuus. En osaa laittaa ruokaa.
Lämmittelin nakkeja voileipägrillissä.
Kiertueemme oli Kalamazoossa Michiganissa, kun tuli käsky kotiin.
Kotona avattiin telkkari, jossa meille vain valehdeltiin.
En usko salaliittoihin, mutta niinhän se meni.
"Tähän menee kaksi viikkoa." Niin silloin sanottiin.
"Arvon herrasväki, menkää kotiin kahdeksi viikoksi rakkaittenne kanssa."
"Olkaa perheenne kanssa. Selvittelemme asiaa."
"Tohtori Fauci antoi meille uutta tietoa. Tarvitsemme vain kaksi viikkoa."
Anteeksi, että käytän stereotyyppistä vanhan valkoisen ääntä.
Mutta sellaista telkkarissa käytetään, kun iskee kriisi.
Mikään muu ääni ei kelpaisi.
"Kuule, heppu, nyt on näin! Vain kaksi viikkoa, okei?"
"Mene kotiin äiskän ja iskän luo, ja jos korona tulee kylään…"
"Sanot, ettei nyt käy ja käsket palata myöhemmin."
Vain kaksi viikkoa. Mikään muu ääni ei kelpaisi.
"Homman nimi on tämä. Pers penkkiin."
"Jos korona tulee koputtelemaan, vedät kunnolla lättyyn."
Vain kaksi viikkoa. Mikään muu ääni ei kelpaisi.
"No niin, nyt tehdään näin."
"Menette kämpille porukoiden luo."
Eikö musta ääni naurata?
Ihan sama. Te podette syyllisyyttä, en minä.
Kahdesta viikosta oli puhe.
Se muuttui kahdeksi kuukaudeksi, puoleksi vuodeksi ja yli vuodeksi.
Ja pikkuhiljaa kerrottiin, kenelle korona on vaarallisin.
Yli 45-vuotiaille. Jaaha. Ja ylipainoisille.
Se on menoa. Diabeetikoille. Ei helvetissä.
Eniten vaarassa ovat latinot ja mustat. Jaaha. Heissuliveissuli, Felicia.
Kuuluin 85 prosenttiin kaikista riskiryhmistä.
Yli 45, ylipainoinen, diabeetikko, korkea kolesteroli ja verenpaine.
Korona on Tinder-matchini.
Vihdoinkin joku pyyhkäisi oikealle, ja hänen nimensä on Korona.
Maskit ovat yhä juttu. Yksi pitää, toinen ei.
Jossain niitä vaaditaan, jossain muualla ei.
Suurin valituksen aihe on se, että maski haisee kummalliselle.
Eikä haise.
Sinä haistat sen, mistä muut ovat valittaneet vuosikaudet.
Nyt vedät samaa käryä kuin me.
Kyllä vain. Oma maskini haisee herkulliselta.
Se haisee täytekekseiltä ja kermakakulta.
Teiltä tulisi vaniljakastikkeet housuihin, jos saisitte haistaa.
Voisin myydä hajua OnlyFansissä ja tienata tuohta.
Joku tietää OnlyFansin. Härski silli.
Seuraava juttu ei ole millään muotoa poliittinen.
Joten älkää käsittäkö sitä niin. Rokote.
Osa teistä hätkähti heti.
"Arvasin tämän. Tuo alkaa nyt tuputtaa tehosterokotetta."
Tehkää kehoillanne mitä lystäätte. Minä vain kerron tarinan.
Minä hain rokotteet. En hae sillä hyväksyntää.
Kerron vain, koska kuulun 85 prosenttiin riskiryhmistä.
Koettelen onneani jo muutenkin. Ja halusin töihin.
Hain rokotteen.
Mutta alussa rokotteita ei ollut jaossa joka nurkan takana.
Piti varata aika ja mennä autolla. Sinne ei voinut vain mennä.
Minä kyllä yritin. Käytin iloisinta ilmettäni.
Ilmeisesti tämä tepsii vain Red Lobsteriin.
Voin ilmestyä sinne lauantaina kahdeksalta.
"Oletko varannut pöydän?"
"Fluffy tuli! Uuni kuumaksi!"
Varasin rokotetta varten ajan drive-iniin, kuten kaikki muutkin.
Siellä oli pieni kaiutin. "Miten voin auttaa?"
Tämä tuntuu tutulta…
Joo, ottaisin ison rokotuksen.
"Pfizer vai Moderna?" Minulla on kuponki. Otan sen ilmaisen.
"Aja luukulle." Ajoin seuraavalle luukulle.
Siellä oli tyyppi täysissä suojavarusteissa.
Sitten käsivarteen isketään harppuuna.
Sitten pitää pysäköidä vartiksi allergisen reaktion varalta.
Istun autossa, ja radio ja ilmastointi ovat päällä.
Vilkaisen ulos ja näen mielenosoittajia.
Eikä siinä mitään. Jokaisella on oikeus protestoida.
Minua nyppii se, kun mielenosoittajat hyppivät silmille.
Minulle kävi näin.
Otin katsekontaktin yhteen mielenosoittajaan.
Voisin jatkaa koko päivän. Olen autossa. Häh?
Yhtäkkiä nainen alkoi kävellä kohti.
Ei helvetti.
Hän käveli autolle ja alkoi raivota.
Ventovieraat eivät ole koskaan ennen tulleet rähjäämään minulle.
Hän käveli autolle ja alkoi haukkua typeräksi.
"Miten saatoit ottaa rokotteen?"
"Et tiedä, mitä kehoosi juuri pistettiin, pölvästi."
Olin äimän käkenä. Sanoin, että syön chorizoa.
Rokotteella on edessään kova työ, ennen kuin se vaikuttaa missään.
Edessä on vuosien chorizot, silavat,
nyhtöpossut, hodarit, makkarat, nötkötit, lihakeitot.
Aikamoinen kujanjuoksu.
Selvittelimme Netflixin kanssa spesiaalin kuvaamista.
Pandemian aikana etenkään 2020 ei ollut mahdollista -
saada stadionia täyteen ihmisiä.
Netflix teki selväksi,
että uudella spesiaalilla alkaa olla kiire.
Ja se oli ennen Squid Gamesiä.
Muistattehan?
Punainen valo.
Joku voi pitää tätä rasistisena, mutta noin se meni.
Netflix sanoi, että heti kun on mahdollista,
spesiaali pitää nauhoittaa.
Aika kului, ja tarjoutui kaksi mahdollisuutta -
tallentaa spesiaali vuoden 2020 lopussa.
Yksi oli Floridassa ja toinen Texasissa.
Hurraavatko texasilaiset?
Siinähän hurraatte. Siellä minä sain koronan.
Helkkarin tunarit.
Olin esiintynyt Texasissa ennenkin, mutten koskaan San Antoniossa.
Tarkoitus oli nauhoittaa spesiaali Netflixin sarjaa varten siellä.
Mutta matkustaa ei saanut. Käskettiin pysyä koronakuplassa.
"Muista pysyä kuplassasi."
Ennakoimme ja olimme varovaisia, joten lähdimme sinne tiiminä.
Päätimme jäädä San Antonioon 30 päiväksi -
ja vetää 30 show'ta.
Ja viimeisenä päivänä nauhoitettaisiin uusi spesiaali.
Olisin saanut esiintyä kunnolla. Olin pitänyt taukoa yli vuoden.
San Antoniossa kysyttiin, haluammeko asuntoon vai hotelliin.
Sanoin, että haluan asunnon, koska en ole asunut Texasissa.
Meille hankittiin hieno Airbnb-kämppä.
Martin, Alfred, ystäväni Rick ja minä asuimme siellä.
Se oli kuin meksikolainenReal World.
Asuimme isossa talossa. Jokainen sai oman huoneen.
Ja minä tietenkin sain isoimman huoneen.
Jotkut teistä on äimänä. Kyllä!
Avasin oven, sytytin valot ja ihailin kaunista huonetta.
Onpa se iso. Sitten huomasin…
Seinässä on reikä. Onpa outoa.
Menin lähemmäs.
Tajusin, ettei se ollut reikä, vaan järkyttävän iso torakka.
Enkä kuulkaa liioittele, kun sanon, ettäcuca oli näin iso.
Torakka oli näin iso. Olen liioitellut tällä mitalla ennenkin,
mutta en liioittele, kun sanon sitäcucarachaanäin isoksi.
Turha kuvitella, että saisin sätkyn torakoista.
Vartuin niiden parissa. Asuimme äidin kanssa vuokralla.
Torakat olivat erilaisia. Ensinnäkin ne olivat tätä kokoa.
Kalifornian torakat ovat erilaisia.
Kun sytyttää valot, ne häipyvät.
Texasin torakka otti lunkisti.
Kalifornian torakat reagoivat ääneen ja liikkeeseen.
Ja pois!
Kokeilin kalifornialaista tekniikkaani tejano-torakkaan.
Ärjäisin torakalle, ja se oli ihan että häh.
Huone ei kuulunutkaan minulle vaan sille.
Juuri silloin paikalle saapui kiertuemanagerini.
Hän kysyi, onko majoitus passeli. Sanoin, että huone on kaunis,
mutta käskin vilkaista seinää.
"Kappas, seinässä on reikä."
Käskin mennä lähemmäs.
Hän käveli seinän luo ja sanoi, että onpa hiton iso torakka.
Kysyin, eikö häntä haittaa. "Se ei ole minun huoneessani", hän sanoi.
Hän näki, että torakka häiritsee minua.
Hän kysyi, huolehtisiko pikku ystävästäni.
Tunsin itseni nynnyksi. Olen iso, ja nainen oli ehkä 160 senttiä.
Hän käski väistää.
Hän riisui yhden kengän, nousi tuolille,
otti vauhtia ja oli ettäSoy la 69.
Hän listi torakan ja pani kengän takaisin.
Katsoin seinää.
Se liikkui yhä.
Sanoin, että hän suututti ystävämme.
Hän puolustautui ja sanoi, että nyt otetaan toinen erä.
Hän otti taas kenkänsä, nousi tuolille ja kurkotti.
Ja juuri, kun hän aikoi listiä torakan toisen kerran…
Se oksetus lähti lentoon.
Se oli torakka Harry Potterista!
Kuvaa tätä!
Kananlihalla.
Olimme siellä 27 päivää.
Jostain syystä 27. päivänä -
kuvausryhmän 30 jäsenestä vain minun koronatestini oli positiivinen.
Kukaan muu ei saanut sitä.
Ei Martin, Alfred tai kukaan.
Ihmettelin, mistä sain sen.
Martin sanoi, että varmaan torakalta.
Minulla oli siis korona. Ja anteeksi, San Antonio,
minun oli tarkoitus nauhoittaa spesiaali siellä, mutten voinut.
Varmaan ymmärrätte, miksi tämä täytyi kertoa.
Koronan ja rokotteiden lisäksi -
minulle paljastui, että joku yritti kiristää minua.
Eikä kyseessä ollut edes sukulainen.
Repikää siitä. Manageri soitti ja kertoi,
että joku väitti saaneensa minusta videon,
jossa olen "sopimattomasti" mallien kanssa.
Yleisö on yhtä äimänä kuin minä.
Minäkin haluan nähdä sen.
En halua dissata yhtään naista, joka on tarjonnut minulle tilaisuuden.
He eivät olleet malleja.
Tai ehkä pari vosua West Covinasta.
Malleja he eivät olleet, vain kunnon kansalaisia. Kiitos.
Minulla oli kuulemma aikaa aamuyhdeksään -
tallettaa 50 000 tilille -
tai video päätyisi juorukanavalle, ja urani olisi ohi.
Sain viestin illalla kuudelta.
Olin missannut dediksen jo puolella päivällä.
Panin telkkarin päälle. Oliko minulla enää töitä?
Tämä on selvästi uutta kaikille, koska mitään videota ei ollut.
Minua yritettiin pelotella antamaan rahaa.
Kerron tästä yhdestä syystä…
Vain 50 000! Senkö arvoinen urani on?
Älkää ymmärtäkö väärin. Onhan 50 000 paljon rahaa,
mutta se on aika vähän, jos alkaa jahdata julkkista.
Verrataan esimerkiksi Kevin Hartiin.
Häneltä vaadittiin kymmentä miljoonaa.
Kymmentä miljoonaa. Minulle näytettiin paikkani -
menestyneiden koomikkojen toteemipaalussa.
Hartilta vaadittiin kymmentä miljoonaa. Minä olen kiristettävien alelaari.
"Mistä löysit kiristettäväsi? Halpahallista löytyi."
50 000 dollaria! Sillä ei saa edes citymaasturia.
Korkeintaan pienen japsikärryn.
Sekin olisi perusmalli, jossa ikkuna pitää veivata auki.
50 000 dollaria!
Onneksi minulla riitti tekemistä pandemian aikana.
Kuvasin olkkarissa elokuvan.
Eikä se ollut Pornhubia varten.
Space Jamon jo teattereissa. Siinä on mukana myös LeBron.
Los Angeles, edessänne on Speedy Gonzalesin uusi ääni.
Kiitos.
On ivallista, että hitain meksikolainen -
kiinnitettiin esittämään nopeinta meksikolaista.
Kaksi viikkoa kiinnityksen jälkeen kuulin,
että Speedy Gonzales yritetään kanseloida.
Kaksi piirroshahmoa halutaan kanseloida,
nimittäin Henry Haisuli ja Speedy.
Haisulin ymmärrän.
Se ui liiveihin.
Se kuorruttaa lääppimisensä ranskaksi. Oijoi, mon chéri.
Mikä on Speedy Gonzalesin rikos?
Hän on meksikolainen ja nopea. Montebellossa se tietää töitä.
Joten sanoin, että Speedylle ei tehdä pahaa. Häntä ei kanseloida.
Aloin puolustaa Speedyä. Ja ainoaa työtäni.
Menin ainoaan paikkaan, jossa pystyin puolustamaan häntä.
Twitteriin. Ja se on pelottava paikka.
Sinne mennään tappelemaan ja todistelemaan.
Ystäväni sanoi, että lisäämällä risuaidan saa enemmän huomiota.
Kirjoitin tviitin. Hei #cancelculture.
Olen Gabriel Iglesias, Speedy Gonzalesin uusi ääni.
Minua ette kanseloi tai saa kiinni.
Ja lähetin sen.
En arvannut, että jos Twitteristä hakee ongelmia,
niitä myös saa.
Kaikki suuret uutistalot käyttivät tviittiäni kanselointiuutisissaan.
ABC, NBC, CBS, CNN. Olisinpa tiennyt. Olisin tsekannut oikeinkirjoituksen.
Perhe soitti heti. "Mikä sinua vaivaa? Tavaa oikein!"
Jopa Fox News teki jutun tviitistäni.
Mistäkö tiedän? Bussikuskini Dave soitti minulle.
Hän oli haltioissaan. "Olen todella ylpeä sinusta, Fluffy."
"Nyt olet iso tekijä. Olet Fox Newsillä."
Sanoin, että älä nyt viitsi. Hän sanoi: "Amerikka."
Jopa elokuvastudio kiitti minua. Yhtäkkiä olin Zoom-kokouksessa.
Moni on tottunut Zoomiin. Onhan se käytännöllinen.
Siellä näkyy vain naama.
Viihdytin itseäni aina Zoom-kokousten aikana ja olin kuin Nalle Puh.
Jos ei naurata, niin kysykää joltain, joka nauraa. Paluuta ei ole.
Minusta varisi talkkia ympäri taloa. Se oli kuinNarcosista.
Zoomiin osallistuivatSpace Jamin ohjaaja, kirjoittaja ja tuottaja.
He olivat tosi mukavia, kannustavia ja cooleja.
"Kiitos, Gabriel, että lainasit äänesi elokuvaamme."
"Arvostamme sitä, että olet mukana. Voit kysyä meiltä mitä tahansa."
Kiitin. Heillä oli kysymys minulle.
"Mitä mieltä olet Speedy Gonzalesin äänestä?"
Kysyin, että miten niin. "Jotkut pitävät sitä stereotyyppisenä."
"Mitä mieltä sinä olet?" Minä sanoin,
etteivät he olleet tavanneet sukuani.
En puhu kaikkien ruskeiden puolesta, mutta meillä lapsena -
Speedy Gonzales ei ollut negatiivinen hahmo.
Se oli ainoa hahmo, joka edusti meistä.
Se jaSimpsoneidenmehiläismies.
"Mietimme, että voisit lainata hahmolle oikeaa ääntäsi."
"Voisit modernisoida sen ja tuoda nykypäivään."
Sanoin, että kaikella kunnioituksella,
arvostan sitä, että saisin muuttaa legendaarisen hahmon ääntä.
Mutten halua, että ihmiset ajattelevat elokuvissa minua.
Heidän pitää ajatella Speedy Gonzalesia.
Pyysin pitämään äänen alkuperäisenä.
Sitten he kysyivät, osaanko puhua sillä äänellä.
Miten sain osan?
En hakenut Speedyn osaa. Sitä tarjottiin minulle suoraan.
Oletin heidän tietävän, että imitoin ääniä työkseni.
Kysyin, miksi minut valittiin, jos he eivät tienneet pystynkö…
Te tarvitsitte ison ruskean kilven paskamyrskyn varalta.
Kaikki kolme osallistujaa…
Sanoin, ettei hätää. Homma hoituu.
Saatte oikean meksikolaisen, joka osaa myös äänen.
Kyllä vain.
Mukaan liittyi studion tyyppi, joka vastaa äänityksistä.
Tiedän hänestä vain sen, että hän on äänekäs.
Hän alkoi heti huutaa: "Miten menee, Gabriel Iglesias?"
Terve. "Olen Steven, Warner Brosin äänikoordinaattori."
"Nyt tehdään näin. Heti, kun painan äänityspainiketta,
sinä alat puhua kuin Speedy Gonzales, jotta kuullaan flow, rytmi ja ajoitus."
"Elokuva tehdään heti, kun homma toimii. Kuulostaako hyvältä?"
"Tämä on Gabriel Iglesias jaSpace Jam: Uusi legenda".
"Speedy Gonzales, ensimmäinen otto. Gabriel, tarkista mikki, 1, 2, 3."
"Hieno homma. Ja menoksi."
Hola, amigos, olen Speedy Gonzales, Meksikon nopein hiiri.¡Arriba!
Ohjaaja, kirjoittaja ja tuottaja olivat monttu auki.
"Täydellistä." Niinpä. Olen ollut meksikolainen jo kauan.
Sanoin heille, että voin esittää muitakin kuin meksikolaisia hahmoja.
Imitoin työkseni. Voisin hoitaa kaikki elokuvahahmojen äänet.
Kyllä voisin.
Kuunnelkaa. Marvin Marsilainen.
Hyvä tavaton, modulaattorini.
Viiksi-Vallu. Vihaan sitä jänistä!
Väiski Vemmelsääri. Eh… Kuis hurisee?
Sanoin, että he voivat erottaa muut ääninäyttelijät.
Hoidan koko leffan puoleen hintaan ja terveysvakuutuksella.
Oli 2020, joten olin tosissani. Ei mitään omavastuuta.
Huvittavinta oli se, että keskustelu itse asiassa käytiin.
Hän olisi voinut vain sanoa minua typeräksi.
Eikä se olisi haitannut. Olisin vain hekotellut.
Mutta nykyään kaikki ovat herkempiä ja varovaisempia.
Hän varmisti, etten loukkaantunut.
"En epäile pätevyyttäsi ääninäyttelijänä -
tai viihdetaiteilijana, mutta käteni ovat sidotut."
"Sopimukset velvoittavat, ja liitto on mukana projektissa."
Kyllä hän jaksoi selittää.
Kuulolla oli myös tuottaja, joka vastaa raha-asioista.
Hän kuuli, miten ohjaaja höpötti, ja alkoi toppuutella.
"Anna miehen puhua."
"Gabriel. Fluffy."
"Beibi!"
"Kerro lisää."
"Millä se lähtisi?" Kysyin, mitä hän tarkoitti.
"Mikä olisi palkkiosi?"
Sanoin, että huhujen mukaan olen 50 000 taalan arvoinen.
Todisteena on sähköpostiakin.
He eivät suostuneet, mutta ihan sama.
Joudun vielä puolustamaan Speedy Gonzalesia,
sillä siten kanselointi toimii.
Älkää ymmärtäkö minua väärin. Jotkut kuuluukin panna vastuuseen.
Kanselointi on mennyt liian pitkälle, jos minun pitää puhua siitä.
Olen ylpeä siitä, etten ole riitaa kylvävä koomikko.
Siksi en puhu politiikasta, uskonnosta tai urheilusta.
Ne aiheuttavat eripuraa, joten minä puhun ruoasta.
Ruoka tuo ihmiset yhteen.
Paitsi ei vegaaneja.
He voivat poistua heti. Yksi lysti minulle.
En välitä, vaikka sinä ja salaattisi loukkaantuisitte.
Olen kiukkuinen vegaaneille, koska olin kerran itsekin vegaani.
Osa teistä ei usko.
Olin vegaani melkein vuoden.
Joidenkin mielestä se ei riitä, mutta miettikää nyt.
Jokainen dieetillä ollut tietää,
miten vaikeaa on muuttaa ruokatottumuksia viikoksi saati vuodeksi.
Minulle sanottiin, että laihdun. Ja totta se oli.
Minulta lähti kiloja, kärsivällisyys ja ystävät.
Mutta nyt olen palannut ruotuun.
Minut melkein kanseloitiin,
koska tviittasin yhdestä koiristani.
Minullahan on kaksi chihuahuaa.
Katsojat miettivät, että sehän sopii kuvaan.
Uroskoira on Vinnie ja narttu Risa.
Yhteensä ne painavat 6,5 kiloa.
Risa painaa 1,8 kiloa, ja se on 17-vuotias.
Sen pitää elossa kiukku.
Kaikki luulot chihuista ovat totta.
Raivo on todellista, mutta minua se rakastaa.
Se on 17 ja hampaaton, ja kieli roikkuu. Niin suloinen.
Tviittasin Ritasta kuvan ja kirjoitin otsikoksi:
"Vien kultatipuseni kananugeteille."
Ja panin tägiksi Chick-fil-A.
Huomaatteko?
Suurin osa miettii, että hyvä paikka, mutta suljettu sunnuntaisin.
Muutama teistä ähki ja murisi.
Puolet heistä on vegaaneja.
Ja puolet porukkaa, joka täytti Twitterini ilkeillä kommenteilla.
Minua haukuttiin taukiksi ja hirveäksi.
En tajunnut yhtään, mistä oli kyse.
Kanseloinnin ongelma on se, että hyökätään, mutta ei selitetä.
Kanseloijat hyökkäävät ja olettavat, että kaikki tietävät.
Minä kyselin, mutta kukaan ei vastannut.
"Olet kamala, Fluffy." Miten niin? "Oikeasti. Chick-fil-A."
Sori. Toinen kanaravintola oli kiinni.
"Tiedät mitä teet." Olen nälkäinen, en woke. En ymmärrä!
Vihdoin ja viimein joku selitti, mikä tviitissäni oli pielessä.
Kävi ilmi, että menneisyydessä Chick-fil-A -
on lahjoittanut rahaa järjestöille,
joilla on sukset ristissä LGBTQ+-yhteisön kanssa.
Anteeksi, että käytän kättäni. Haluan, että kirjaimet tulevat oikein.
Pidän itseni tukijana ja liittolaisena -
ja yritän olla mahdollisimman ymmärtäväinen.
Tietoni ovat rajalliset.
Toistan. Yritän olla ymmärtäväinen, ja tietoni ovat rajalliset.
Se tarkoittaa, että luen vain otsikot.
Asia on näin. Maailmassa käydään miljoonia taisteluja.
Joka päivä yritetään elää paremmin ja saavuttaa päämääriä,
jotta päästään johonkin parempaan.
Kaikkia taisteluja on mahdoton seurata, kunnes kämmää,
joku vetää syrjään ja lukee madonluvut.
Joten keskustelu sujui näin.
Vihdoinkin joku selitti. "Kuule, Gabriel."
"Sanot tukevasi LGBTQ+-yhteisöä."
"Aiotko jatkossakin tägätä Chick-fil-An tviitteihisi?"
Sanoin, että aion, vaikka aion jatkossakin olla tukija.
Tuen ehdottomasti asiaanne, mutta homma toimii kahteen suuntaan.
Teidänkin pitää tukea minua. Tägäsin Chick-fil-An samasta syystä -
kuin kaikki muutkin firmat, joita käytän usein.
Yritän saada ilmaista kamaa.
Siinä ei ole mitään sen kummempaa.
Nyt joku ihmettelee, enkö tienaa tarpeeksi. Kyllä tienaan.
Ja miten rahansa pitää? Saamalla ilmaista kamaa.
Tajusin tämän yhtenä iltana, kun olin Chipotlessa syömässä.
Henkilökunta oli mahtavaa, ja halusin kehua heitä netissä.
Kehuin heitä ja tägäsin Chipotlen.
Firma näki tviittini, ja otti yhteyttä kiittääkseen.
Kiitoksen osoituksena Chipotle lähetti minulle burrito-kortin,
jolla saa syödä Chipotlessa rajattomasti vuoden ajan.
Testasin korttia. He antoivat sen todella väärälle tyypille.
Kahden viikon jälkeen kortti oli naarmuilla kuin metrolippu.
Jos saisitte vuoden ruoat yhdellä tviitillä,
ettekö tekin tägäisi mahdollisimman monta firmaa oman asianne puolesta?
Syyllistyin vain itseni myymiseen.
Olin vain kybervosu, en muuta.
Mutta ymmärrän hyvin, että jotkut täytyy asettaa vastuuseen teoistaan.
Usein tuntuu silti siltä, että moni asia selviäisi puhumalla.
Nykypäivänä minut voitaisiin kanseloida heti -
aikaisempien komediaspesiaalieni takia.
Ymmärrän sen ja odotan puhelua.
Minulta voidaan vaatia anteeksipyyntöä aiempien spesiaalien takia,
mutten pyytäisi anteeksi vanhoja töitäni.
Niissä ei silloin ennen ollut mitään vikaa.
Totta kai muuttaisin muutaman jutun, mutten pyytäisi anteeksi menneitä.
Haluan kertoa nyt heti, ettette tiedä minusta kaikkea.
Kaikki paljastuu joskus.
Nyt teen kuten asianajajani käski ja yritän ehtiä ensin.
Loukkasin jotakuta, jonka nimeä ei olisi koskaan pitänyt mainita.
Loukkasin nyrkkeilijää.
Hänen nimensä on Canelo.
Tiedän. Kerrasta poikki.
Selitän nopeasti, kuka Canelo on, jos nimi ei ole tuttu.
Canelo on maailman parhaita nyrkkeilijöitä.
Häntä ei voi olla huomaamatta.
Hän on meksikolainen, muttei näytä perinteiseltä.
Canelo on valkoisin meksikolainen päällä Maan.
Hän on niin valkoinen, että tukka on punainen.
Canelo on punapäinen meksikolainen nyrkkeilijä.
Hän on niin valkoinen, että Donald Trumpkin päästi hänet maahan.
Supervalkoinen. Mutta kun hän avaa suunsa,
huomaa, ettei Canelo ole paikallinen.
Näin jouduin pulaan. Koomikkokaverini Ron White soitti.
Hän kutsui minut mukaan show'hun sotilaiden kunniaksi.
Sanoin Ronille, että tietysti tuen sotilaita.
Show kuvattiin Vegasissa koomikkojen kanssa, ja Ron isännöi.
Hän esitteli minut, ja esiinnyin vain kymmenen minuuttia.
Aiheeni olivat Las Vegasista, joten aloin puhua nyrkkeilystä.
Aloin puhua Canelosta, ja siitä seurasi ongelmia.
Sanoin, että Canelo on kaikkien aikojen nyrkkeilijäsuosikkini.
Toivon vain… Ja siitä alkoi alamäki.
Kunpa hän ei antaisi haastatteluja englanniksi,
koska kieli ei ole hänellä hallussa, ja jos on ammattilaisnyrkkeilijä…
Kuunnelkaa. …täytyy kuulostaa itsevarmalta,
uhkaavalta, aggressiiviselta terävältä ja röyhkeältä.
Espanjaksi hän kuulostaa siltä, mutta englanniksi… ei oikein.
Espanjaksi hän kuulostaa tappajalta. Juontaja alkaa puhua.
"Canelo Ãlvarez ottelee Floyd 'Money' Mayweatheria vastaan."
"Ottelu lähetetään maksukanavalla MGM Grandista Nevadasta."
Nyt osa teistä luulee ymmärtävänsä espanjaa.
Ja te ymmärrätte. Sitten toimittaja kysyy ottelusta Canelolta.
"Miten lähestyt ottelua, Canelo?" Canelo ottaa mikin.
Hän on harvasanainen mutta napakka. Hän katsoo kameraan.
"Isken näin ja näin, tyrmään maahan ja se siitä"!
"Katsokaa viikonlopun ottelu Las Vegasin MGM Grandista,
Canelo Álvarez vastaan Floyd 'Money' Mayweather."
Sama haastattelu.
Englanniksi.
"Seurassani on Meksikon supertähti Saúl 'Canelo' Álvarez."
"Hän ottelee viikonloppuna Floyd 'Money' Mayweatheria vastaan."
"Mikä on strategiasi ja suunnitelmasi, Canelo,
kun saat vastaasi teknisen vastustajan, joka on uudistanut nyrkkeilytaidon?"
"Mikä on hyökkäyssuunnitelmasi?"
"No minä."..
"Aion… lyödä häntä."
"Tällä tavalla. Lyön häntä näin."
"Sitten hän…"
"Kaatuu! Hän kaatuu."
"Miten sanotaanpiso?"
"Lattiako? Hän kaatuu lattiaan ja…"
"Así."
"Siinä kuulitte. Toivottavasti Floyd Mayweather on valmiina."
"Tiedossa on tuollaista."
"Suorana ESPN:lle raportoi Phil Stevens."
"Palataan studioon. Loppu."
"Mitä helvettiä tuo oli? Mikset varoittanut minua?"
Canelon tiimi kuuli vitsistäni.
Kuulin asiasta nyrkkeilymaailman ystäviltäni.
He kysyivät, mitä tapahtui. Ihmettelin, mistä oli puhe.
"Me kuulimme, että Canelon tiimi on vihainen."
Kysyin miten se minuun liittyy. "Sinähän kerroit vitsin Canelosta."
Kuka näytti sen hänelle?
Jos olisin tiennyt, että huippunyrkkeilijä näkee vitsini,
en olisi kertonut koko vitsiä.
En arvannut, että hän näkisi Ron Whiten hyväntekeväisyysshow'n.
En arvannut. Show oli englanniksi.
Nyt murehdin kohtaamista. Tiedän, että se on vain ajan kysymys.
Tiedän, missä se tapahtuu, nimittäin Vegasissa.
Olen varma siitä,
koska esiinnyn Vegasissa MGM Grandin tiloissa.
Saan liput nyrkkeilyotteluihin. Ja totta kai menen. Ilmaiseksi!
Minut pannaan eturiviin ja kasvoni jättiruutuun, jotta liput käyvät kaupaksi.
Olen nähnyt Canelon otteluja eturivistä, joten siellä me kohtaamme.
Ja se jännittää minua, koska en tiedä,
puhuuko hän englantia vai espanjaa.
Toivottavasti espanjaksi, koska haluan kokea kauhun.
Hän voi huutaa: "Listin sinut, punkero!"
Mutta pelkään, että hän sanoo…
"Hei! Hei… sä."
"Hei, läskipää Fluffy."
"Hän sanoi minua läskipääksi!"
Jos minun käy huonosti… Canelo.
On kunnia, että hänen tasoisensa mies huomioi koomikon.
Tuntuu kivalta, että hän tietää kuka minä olen.
Minulla on yhä merkitystä. Vuoden 2019 jälkeen kaikki oli epäselvää.
Minulle se oli komedian paras vuosi.
Syy siihen on se, että pääsin melkein juontamaan Oscar-gaalaa.
Jepulis. Eiköhän ensi vuonna ole taas saumaa.
Pääsin melkein juontamaan vuonna, jona Kevin Hartin piti isännöidä.
En tiedä muistatteko, että Hartin piti isännöidä gaalaa.
Juontajaehdokkaiden taustat käydään tarkasti läpi.
Some tutkitaan aina Myspaceen asti.
Yli nelikymppiset tietävät.
Kymmenen vuotta sitten Kevin Hart lähetti kaksi kyseenalaista tviittiä.
Akatemia pyysi Kevin Hartia selittämään tviittinsä.
Kevin tunnusti sanoneensa niin.
"Tunnustin jo kymmenen vuotta sitten ja pyysin silloin anteeksi."
"Siirrytäänkö eteenpäin?" Akatemia oli iloinen anteeksipyynnöstä.
"Tviitit on taas nostettu esiin,
ja koko jutusta pitää päästä eroon, joten pyydä anteeksi."
Kevin sanoi, ettei pyydä anteeksi samaa asiaa kymmenen vuoden välein.
"Sinun täytyy, muuten et voi isännöidä Oscareita."
Kevin sanoi kiitos ei ja kieltäytyi työstä.
Olisin itse tehnyt samoin.
Anteeksi pyytely antaa kanseloijille voimaa, jonka haluamme saada takaisin.
Joten nyt…
Akatemialla oli ongelma.
Kevin Hartille ei ollut helppoa löytää sopivaa korvaajaa.
Akatemia kysyi useaa näyttelijää, mutta vastaus oli aina sama.
"Kiitos ei. Emme halua sotkeutua Hartin draamaan."
Työ ei kelvannut kenellekään.
Mutta minulle…
Tunnistan kyllä keikan, kun näen sellaisen.
Edustajani soitti Akatemiaan, joka ilahtui kuullessaan edes jostakusta.
"Tiedämme Gabriel Iglesiasin. Hän on hauska ja terävä."
"Hän olisi hyvä Oscar-gaalan isäntä."
"Pyydä häntä lähettämään komediamateriaalia,
jotta voimme arvioida illan vibaa ja sitten päättää."
Tein työtä käskettyä. Kynäilin pinon vitsejä ja lähetin Akatemiaan.
Ja siksi Akatemia sanoi ei.
Matsku ei päässyt telkkariin, joten tänä iltana…
Tänä iltana kerron Oscar-gaalaa varten suunnitellun avausvitsin.
Päättäkää itse, mikä viba olisi ollut. Valitsen oikean äänen.
"Hyvää iltaa, ja tervetuloa Oscar-gaalaan."
"Illan isäntä on koomikko Gabriel Iglesias."
Kiitos, arvon yleisö. Tämä on kunnia.
Kiitos.
On suuri kunnia juontaa Oscar-gaalaa.
Meksikolaisena jatkan perinnettä -
ja teen työtä, joka ei kelvannut muille.
Minua ei sitten valittu.
Nyt ollaan päästy pitkälle vuoden 2020 tilanteesta.
Nyt istutaan stadionilla kylki kyljessä valmiina nauramaan.
Valmiina pitämään hauskaa. On päästy pitkälle.
Kiitän koiriani vuodesta 2020.
Ne pitivät minut järjissäni ja iloisena, ja muistin mikä on tärkeää.
Olin masentunut, suruissani ja hämilläni.
Onko täällä koiranomistajia?
Te tiedätte, mistä on kyse. Mikään muu eläin -
ei omistaudu niin täysillä kuin koira.
Kissatko? Ei.
Ei millään pahalla kissoja tai niiden omistajia kohtaan,
mutta te tiedätte usean kissan omistajina -
että kissojenne mielestä talo kuuluu niille.
Niitä on turha moittia mistään.
Kun niille puhuu, ne kääntyvät ja näyttävät peräreikäänsä.
Sitä tuijottaa. Luoja miten tumma!
Vain koirat omistautuvat täysillä.
Siksi ne murjottavat, kun on lähdössä ulos,
ja ilahtuvat, kun tulee kotiin.
Omistaja on kaikkea, mitä ne ovat odottaneet. Ja nyt tulit takaisin!
Kukaan muu tällä planeetalla ei rakasta minua yhtä paljon.
Eilen joku kysyi minulta, eikö edes poikani.
Sanoin, että kukaan ei rakasta minua enemmän.
Reaktio on sama, jos poistun pukuhuoneesta minuutiksi tai tunniksi.
Paluu on aina maailman paras hetki.
Vinnie hyppää alas sohvalta ja juokse täysillä kohti.
Sitten se alkaa hyppiä ja haukkua edessäni.
Sen melkein kuulee: "Missä olit? Missä olit?"
Ja se pissaa kaikkialle.
Tapasin hermostua siitä, mutta sitten tajusin.
Koira rakastaa minua niin paljon, ettei hallitse ruumiintoimintojaan.
Siksi otin sen ensimmäisenä syliin, kun tulin kotiin.
Tyttöystävä tykkäsi kyttyrää. "Mikset ensin pussaa minua?"
Koska koira rakastaa minua enemmän.
Hän kysyi, mistä minä sen tiedän. Siitä, että ei näy lätäkköä.
Katso. Kuivaa.
Hän ei tykännyt. Sori.
Koirat ovat epeleitä.
Anteeksi, jos änkytän tai keskittyminen pätkii.
En ole ennen nähnyt ilmalaivaa, jossa on minun kasvoni.
Sori vain, Netflix.
Tämä on kuin synttärit, joulu, Super Bowl, World Series -
ja poikuuden menettäminen yhdellä kertaa.
Näin jopa Goodyearin ilmalaivan valot
Anteeksi. Olen vain niin hiton onnellinen.
Olisipa äiti näkemässä.
Äiti olisi iloinen yleisöstä ja ihmettelisi.
"Katsokaa! Poikani on taivaalla Jeesuksen kanssa. Näettekö?"
Upeaa. Oletteko kunnossa? Joku yski.
Onko kaikki hyvin? Ei saa yskiä. Saimme juuri tulla takaisin.
Parempi pieraista kuin yskiä.
Jos yskittää, paras pidätellä, muuntaa energia ja räjäyttää peräpäästä.
Takana olevat eivät ilahdu,
mutta jos he eivät haista mitään, heillä on korona.
Ilmainen kotitesti.
Vuoden 2020 aikana -
koirani ja minun normaalein juttu oli käydä ajelulla.
Mikään paikka ei ollut auki, mutta ajelulla sai käydä.
Hyppäsimme kyytiin.
Panin musiikin soimaan ja aloin ajaa. Lopulta aloimme etsiä ruokaa.
Haluan muistuttaa, että minulla on 85 prosenttia riskitekijöistä.
En ollut käynyt edes kaupassa, koska pelkäsin.
Sain kaiken ruoan ystäviltä ja katukärryistä.
Tuen katukärryjä, jos joku ihmettelee.
He tekevät hulluna töitä, koska haluavat paremman elämän perheelleen.
Olin eräänä iltana tacokojulla, kun tajusin,
että moni poistui mukavuusalueeltaan, jotta saisi rahat riittämään.
Erehdyin olettamaan, että kojun myyjä oli meksikolainen.
Ei ollut. Puhuin hänelle espanjaa, mitä ei saisi tehdä.
Ruskealle ihmiselle pitää ensin puhua englantia.
Jos törmätään kielimuuriin, turvaudutaan kouluespanjaan.
Aloitetaan englanniksi. Saisinko… "En tajua. Mitä?"
"Ei hätää, hoidan tämän. Hola. Minä…"
Kojun kaveri muistutti erästä setääni,
joten aloin puhua espanjaa. Kysyin häneltä, miten menee.
Hän vastasi: "Mitä puhut mulle?"
"Anteeksi. Luulin meksikolaiseksi."
"Ehei, oon kreikkalainen."
Kreikkalainen. Kyllä meni arvaus ohi.
Anteeksi. On myöhä ja väsyttää. Saanko kaksi tacoa?
"Miten niin tacoja? Johan kerroin. Oon kreikkalainen."
"En myy tacoja. Myyn 'jiiroja'."
Jiirojako? Sitten muistin, että näin tekstin auton edessä.
Luulin sitä myyjän nimeksi.
Tavasin sen. G, Y, R, O.
Hän hermostui ja käski ääntämään oikein.
Tuossa lukee gyro.
"Se äännetäänjiiro." Olen väsynyt. Mikä on gyro?
"Sellainen taco."
"Anna kaksi."
Lopulta paikat alkoivat aueta, ja asiakkaat pääsivät sisään.
Suuri salainen syntini on Starbucks.
Tykkään niiden drive-ineistä.
On eri asia, kun voi valita kahvilan ja drive-thrun välillä.
Sisätiloja tuli ikävä, kun niihin meneminen oli kielletty.
Odotin innolla, että ovet aukeavat, ja voin mennä tilaamaan tiskiltä,
puhua myyjälle ja katsella listaa.
Menin paikalle varhain.
Otin koirat mukaan, ja kävelimme Starbucksiin.
En tiedä, oliko täälläkin laitettu etäisyyttä osoittavia tarroja lattiaan.
Seisoin tarralla koirat kainalossa.
Näytin koululaiselta.
Odoteltiin rauhassa. Takana nainen huomasi, että pitelin kahta koiraa.
Se selvästi riipi häntä.
Hän ei sanonut, että hei, anteeksi,hola,
vaan alkoi rykiä.
Totta kai säikähdin. Korona!
Ei näy enää tarroja! Tipahdin verkosta!
Nainen sanoi: "Minulla ei ole koronaa. Ovatko nuo avustajakoiria?"
Nämä kaksi chihuahuaa ovat avustajakoirien vastakohtia.
"Saavatko ne olla sisällä?" Sanoin, etten ollut kysynyt.
En halunnut jättää niitä autoon. Tilaan vain ja lähden.
En laske niitä edes maahan. Hän kysyi: "Ovatko ne edes laillisia?"
Kuka kysyy meksikolaiselta, ovatko hänen koiransa laillisia?
Onneksi tuli minun vuoroni.
Pääsin tiskille ja olin huolissani. Nainen istutti mieleeni epäilyn,
että teen jotain pahaa, ja minut heitetään ulos.
En katso myyjää silmiin, katselen vain listaa.
Sitten kuulen: "Koiria."
Aloin pahoitella. Sori vain. "Ovatpa ihania!"
"Mitkä niiden nimet ovat?" Vinnie ja Risa, sanoin.
"Ovatpa söpöjä." Sitten toinen barista sanoo: "Oi, koiria!"
Sori vain. "Ovatpa suloisia. Mitkä niiden nimet ovat?"
Kerroin, että Vinnie ja Risa.
"Ylisöpöjä!" Kiitos.
Tein tilaukseni, ja naisbarista teki näin.
Niin?
"Minun pitää kysyä koiristasi."
En vain halunnut jättää niitä autoon. "Mitä pikkuiset haluavat?"
Sanoin, että olisi kiva juoda kahvia koirien kanssa,
mutta että kofeiini ei sovi chihuille.
"Ei, hassu. Miten olisi hauvaccino?"
Huomaatteko?
Nyt teistä lähtee ääntä. Tarroista ette tienneet mitään,
mutta hauvaccinoista voisi puhua koko päivän.
Ihmettelin, mikä juoma se on. Sitä ei näy listassa.
"Ei, hassu. Hauvaccino on kupillinen kermavaahtoa."
"Sinä voit nauttia juomastasi, ja pikkuiset saavat jotain hyvää."
Sanoin, että ajatus on aivan ihana.
Kysyin paljonko ne maksavat. "Ne ovat ilmaisia."
Kerro lisää.
"Sinulla on kaksi pikku hauvaa, joten saat kaksi ilmaista hauvaccinoa."
Voi luoja. Saanko kolmannenkin?
"Onko jossain kolmaskin hauva?" Tässä näin.
Kysyin tajuaako hän, miten iloiseksi hauvaccinot tekevät minut.
"Joo. Jos asiakkaalla on koira,
talo tarjoaa sille aina hauvaccinon."
Sisälle saa siis tulla koirien kanssa. "Ne ovat aina tervetulleita."
Voin kertoa, että olen pikkumainen.
Niin pikkumainen, että pyysin häntä toistamaan kovempaa.
"Hauvasi ovat aina tervetulleita!"
Oloni oli vähän kuin Canelolla.
En voi mitään. Käännyin ympäri: "Kuulitko tuon, läskipää?"
"Olin paikalla, kun Fluffy sai potkut."
Ihan sama mitä sanoo tai tekee, joku vääntää sen aina pahaksi.
Sain jo meiliä, kun vitsailin siitä,
että poikani ei rakasta minua yhtä paljon kuin koirani.
Joku kirjoitti, että poikani on kai murtunut.
Kyllä hän tietää!
Rakastan häntä kovasti. Hän täyttää kohta 25.
Hän on nyt 24 vuotta.
Frankie on 24. Kiva, että taputitte. Hän asuu yhä kotona.
Annoin haastattelun, ja joku kysyi pojastani.
"Kuule, Gabriel, mainitset spesiaaleissa aina poikasi."
"Onko odotettavissa uusi tarina?" Vastasin, että ei oikeastaan.
Poikani tekee nyt omaa juttuaan, ja hänellä on oma elämänsä.
Enkä ole kertonut kaikkia tarinoita menneisyydestä.
Haastattelija pyysi kertomaan.
Suosikkitarinani on varmaankin se ensimmäinen.
Sain hänet 2007.
Hänhän on poikapuoleni, vaikka en halua kutsua häntä niin.
Hän on minun poikani.
Hän on poikani tai jälkimarkkinalapseni. Jompikumpi.
Vuonna 2007 olin jostain syystä kotona halloweenina.
Koomikkona olen sitoutunut esiintymään vuoden kaikkina päivinä.
Mikään päivä ei ole pyhä. Teen töitä jouluna,
uutena vuotena, ystävänpäivänä, syntymäpäivänä, pyhinä, aina.
Äiti sanoi aina, että töitä tehdään, kun niitä on. Etenkin jos työ on hyvä.
Haluat pitää työsi, joten se tehdään täysillä.
On tosi harvinaista, etten tee töitä halloweenina.
Joten pojan äiti sanoi:
"Tosi hienoa, että olet tänään kotona. Tämä on Frankien ensimmäinen vuosi -
kolmestaan meidän kanssamme."
"Mitä jos veisit hänet keräämään karkkia, niin minä jään kotiin?"
"Saatte tilaisuuden tutustua toisiinne, jutella ja nauraa."
"Mitä mieltä olet?" Sanoin, että sehän on hieno idea.
Loistava.
Nyt lähdetään karkkikierrokselle, Frankie.
Entä äiti, hän kysyi. Hän jäisi kotiin. "Jippii!"
Mennään autoon.
Vein Frankien siihen tiettyyn naapurustoon.
Tiedätte mistä puhun. Siellä jaetaan parempaa karkkia.
Lähdimme kävelemään katua pitkin. En ollut pukeutunut. Olin tukena.
Hän oli naamioitunut. Joissain taloissa meitä hätkähdettiin.
Yksi tyyppi kalpeni. Fluffy…
Kukaan ei ollut kutsunut minua niin. Mitä siihen sanoisi? Olen tullut.
Koputimme toiselle ovelle. He sanoivat: "Jestas! Olet kuuluisa!"
Sanoin…
Kävelimme kadun päähän ja takaisin,
ja ämpäri pursusi karkkia.
Palasimme kotiin alle tunnissa.
Pojan äiti oli kiukkuinen. "Mitä hittoa?"
Mitä ihmettä? Hän käski mennä karkkikierrokselle.
Käskin pojan näyttää saalista.
"Karkkikierroksen pointtina ei ollut kerätä karkkia."
Hittojako horiset? Mikä se pointti oli?
"Teidän oli tarkoitus viettää aikaa yhdessä, nauraa,
jutella ja tutustua toisiinne, eikä siihen riitä tunti."
"Vietkö hänet ulos vielä kerran vähintään tunniksi?"
Sanoin tajuavani ja hoitavani homman.
Käskin Frankien tyhjentää ämpärin. Edessä on toinen erä.
Menimme takaisin autoon.
En halunnut kiertää ovelta ovelle, joten sain idean.
Vien Frankien Walmartiin.
Frankie ihmetteli, mitä teimme supermarketissa.
Sanoin näyttäväni. Käskin hänen ottaa kärryt.
Käskin hänen seurata ja vein Frankien karkkiosastolle.
Pysäytin kärryt sinne.
Kumarruin sanomaan Frankielle,
että hänellä on 30 sekuntia aikaa kahmia niin paljon karkkia kuin voi.
Valmiina? Nyt! Hän jähmettyi täysin.
Sanoin, että kello käy jo.
Hän otti pussin, katsoi, heitti kärryyn. Hän otti toisen, katsoi, heitti kärryyn.
Kun hän otti kolmannen… Aika!
Kuulin ensimmäisen kerran, kun hän kiroili.
Hän tiesi mokanneensa elämänsä tilaisuuden ensimmäiset sekunnit.
Autossa revin pussit auki, kaadoin karkit ämpäriin ja sanoin:
Kuule, Frankie. Älä kerro äidille, että kävimme Walmartissa.
"Miksen?" Koska hän väittäisi meidän huijanneen.
"Näin oli parempi." Tiedän!
Tällä kertaa kotona on tietysti eri ääni kellossa.
"Siinähän te olette. Oliko teillä kivaa, pojat?"
Oli mahtavaa, kulta. Vai mitä, Frankie?
"Sehän on hienoa. Anna karkit, Frankie."
"Miksi?"
"Haluan tarkistaa, että ne ovat turvallisia syödä."
"Miksi eivät olisi? Ne ovat…"
Suu suppuun, ipana.
Poika melkein tuhosi imperiumin.
Hän antoi ämpärin äidilleen,
joka kaatoi sen edessä olevalle pöydälle.
Hän huomasi heti.
"Tässä on paljon samoja karkkeja. Todella paljon samoja."
"Selitätkö, miksi Frankien ämpärissä on niin paljon samoja karkkeja?"
En osaa sanoa, kulta. Kulmilla asuu paljon taviksia.
Emme voi palata paremmille kulmille, koska siellä on valvontakamerat.
Kelataan vuosi eteenpäin. On 31. lokakuuta 2008.
Jostain syystä olen taas vapaa halloweenina.
Tyttöystäväni on onnesta soikeana. "Tämä on merkki."
Merkki siitä, että edustajani lorvii.
Olet yleisössä, Matt. Anteeksi tuo vitsi.
Teet hienoa työtä ja järkkäsit tämän. Sinä vuonna kyllä möhlit.
No kuitenkin.
Frankien äiti sanoi:
"Arvaa mitä. Tästä voisi tehdä perinteen."
"Karkkikierros voisi olla teidän kahden juttu."
"Minä jään kotiin jakamaan karkkia, ja te kierrätte."
Sanoin, että kuulostaa kivalta. Frankie!
Nyt lähdetään karkkikierrokselle! Äitisi jää taas kotiin.
"Jippii!"
Mennään autolle, ja käännyn Frankien puoleen.
Mietitkö samaa kuin minä?
"Walmart!"
Ajetaan Walmartiin.
Käskin Frankien hakea kärryn ja seurata minua.
Johdin hänet karkkiosastolle.
Siellä pysäytin kärryn ja kumarruin puhumaan hänelle.
Frankie, sinulla on 30 sekuntia aikaa kahmia niin paljon karkkia kuin voit.
Valmiina? Nyt!
Ilmeisesti se pikkunilkki oli treenannut koko vuoden.
Hän ryntäsi ja alkoi tyhjätä hyllyjä kärryyn.
Hän täytti kärryn karkkipusseilla kymmenessä sekunnissa.
Uskon, että sinä päivänä sain diabeteksen.
Olen kertonut tarinaa juhlissa -
ja läheisille ystäville, ja viime aikoina myös lavalla.
Kerran Frankie kuuli ja pyöritteli silmiään.
Mitä? Sehän on hyvä tarina. Olet sankari!
Sitten sattui kaikenlaista.
Hän halusi keskustella ja pääsi yllättämään minut.
"Voidaanko jutella, isä?" Totta kai.
"Haluan kertoa yhden jutun. Tämä on tärkeää." Okei.
"Tämä on vakavaa."
"Voitko istuutua?"
Miten pitkällä tyttö on?
"Mistä sinä puhut?" Mistä itse? Älä säikyttele!
"Asia koskee meitä, isä." No kerro.
Hän kertoi.
"Älä enää kerro vitsejä minusta."
Tunsin, miten vaikeaa hänelle oli ottaa asia puheeksi.
Kauanko olet tuntenut näin? "Koko elämäni."
Oletko yrittänyt puhua tästä aiemmin? "Olen."
Mitä minä sanoin? "Käskit käyttää dödöä."
Se toimi.
Sanoin Frankielle,
etten osannut olla isä.
Tiesin vain, mitä en halunnut tehdä.
En halunnut huutaa hänelle enkä takuulla koskaan lyödä.
Tein sitä, minkä osasin parhaiten. Nauroin sinulle!
"Sitä sanotaan sheimaukseksi." No tänä vuonna.
Ymmärrän, jos hän ei halua minun vitsailevan hänestä.
En halua, että hänelle tulee paha mieli tai edes minullekaan.
Sanoin, että kerron yleisölle, että juttelimme.
Siten se ymmärtää miksi jatkan eteenpäin -
enkä enää kerro tarinoita Frankiesta.
"Miksi se on tärkeää?" Koska muuten luullaan, että kuolit.
Enkä minäkään halua sitä.
Sitten halasin ja muistutin häntä, miten paljon rakastan häntä.
Uskon, että moni viimeaikainen ongelma -
johtuu siitä, että erosin Frankien äidistä.
Turha luulla, että alan kertoa vitsejä exästäni. En ala.
Minulla ei ole mitään pahaa sanottavaa naisesta, jonka kanssa olin 14 vuotta.
Ei mitään pahaa, kielteistä tai herjaavaa.
Hän oli mahtava. Minulle jäi hyvä fiilis.
Ei ole mitään pahaa sanottavaa, eikä se johdu vain sopimuksesta,
joka kieltää sen.
Hän on yhä poikani äiti,
ja toivon hänen haluavan, että jatkan isänä.
Joten jäitä hattuun.
En handlannut eroa hyvin.
Jouduin eroamaan ensimmäisestä tosirakkaudestani.
Hän oli ensimmäinen tosirakkauteni. Ero otti koville.
Sydämen pitäisi särkyä, kun on 12 ja ihastunut ensimmäistä kertaa.
Ensimmäistä sydänsurua ei pidä kokea nelikymppisenä.
Pettymys pitää kokea nuorena ja sitkeänä.
Ei!
Niin. Ei nelikymppisenä.
En aio kertoa liikaa,
mutta voin sanoa, että kun ero oli selvä,
olin huoltoasemalla ja sain viestin, että kaikki paperit on allekirjoitettu.
Ero on virallinen ja paperit palautettu. Hätkähdin.
Nousin autoon ja starttasin.
Ja sillä hetkellä iski todellisuus. Silloin tajusin.
En voi enää mennä kotiin.
Se ei enää ole mahdollista. Sössin kaiken enkä voi mennä kotiin.
Minun täytyi käynnistää elämäni uudelleen huoltoasemalla.
Hajosin totaalisesti ja keskeytin kiertueeni.
Mietittiin, oliko syynä huumeet, viina tai mielenterveysongelmat.
Kävin läpi ensimmäistä eroani. Miten olla koomikko, jos vain itkee?
Tilanne oli paha. Kyllä te tiedätte, etten puhu tästä lavalla.
Olin pohjamudissa.
En ole koskaan ollut niin masentunut, heikko ja yksinäinen yhtä aikaa.
Ja elämäni synkimpänä hetkenä löysin…
Juuri niin. Kantrimusiikin.
Kantri tietää, milloin olet surullinen ja heikko.
Kantri tietää, milloin olet haavoittuvainen ja tyhjä.
Taistelin kantria vastaan. Pitäköön sydänsurunsa ja jatkakoon matkaa.
Mutta ei tänään. Istuin autossa vollottamassa.
Kyyneleet valuivat poskia alas ja sekoittuvat räkään.
Kyyneleet sekoittuvat räkään ja edelleen kuolaan.
Naamastani valui kolmea eritettä yhtä aikaa.
Kaula näytti meksikolaiselta keitolta.
Vain limettiviipale puuttui.
En halua kuulla omaa nyyhkimistäni, joten panin radion päälle.
Selaan kanavia ja päädyn kantriasemalle.
Tiesin heti, että kuuntelin kantria,
enkä yrittänyt vaihtaa asemaa, koska tajusin yhden jutun.
Ansaitsin kärsiä enemmän.
Olin tehnyt virheitä ja satuttanut muita, joten annoin kantrin soida.
Ja kantri soi ja soi. Kuuntelin sitä yli tunnin.
Päättelin näin.
Kantrissa on ainakin yksi kappale, joka menee suoraan sydämeen,
koska artisti tuntuu kirjoittaneen juuri kuuntelijasta ja hänen elämästään.
Kappaleet ovat niin yksityiskohtaisia.
Nostan hattua kantrilaulajille ja -artisteille.
Te osaatte hommanne. Sen tajuaa, kun omassa elämässä kolisee.
Vollotan autossa ja yhtäkkiä kuulen radiosta tämän.
Seitsemän päivää sitten Näit hänet viimeksi
Miten laulaja voi tietää?
Et saa häntä mielestäs
Kaikki mitä teet tai sanot Ajoi häntä vain kauemmas
Ja nyt yksin istut autossas
Miten hän voi tietää? Ei enää!
Ja potkuja satelee. Muistat millainen paskiainen olet.
Olisit mennyt kotiin, oven lukinnut Mutta ulos jäit kuin horo
Ja nyt yksin istut autossas
Sitten kului yli vuosi, ja sama kysymys vain toistuu ja toistuu.
Entä nyt? Hyppäänkö takaisin hevosen selkään,
hankinko tyttöystävän, vaimon ja uuden perheen?
Mutta minulla on koirat. Kelpaa toistaiseksi.
Tiedän, millaista on sinkkuna ja millaista on pitkässä parisuhteessa.
Molemmissa on puolensa. Voin puhua vain miesten puolesta.
Joidenkin miesten.
Oletteko olleet sinkkuja niin kauan, ettei enää tiedä, onko se valinta?
Sitä alkaa miettiä, että olen kai ikuisesti sinkku, kukaan ei halua minua.
Kukaan ei halua mua
Joku siellä nauraa, koska teillä on sellainen ystävä.
Joku siellä on hiljaa, koska olet se mies.
Joskus tarvitaan vain pari pientä muutosta,
jotta pääsee takaisin kehään.
Pitää leikata hiukset eri tavalla tai ehkä pukeutua paremmin.
Voi vaikka käydä suihkussa.
Joku voi huomata, ja sitten onkin taas markkinoilla.
Eikä mikään tunnu paremmalta, kuin upouuden suhteen alku,
koska silloin on niin onnellinen ja maailman optimistisin ihminen.
Mikään ei voi pilata päivää. Voi vaikka missata bussin töihin.
Kohta tulee toinen.
Voi saada potkut töistä. Olkoon sitten niin.
Sitä on tosi onnellinen ja alkaa miettiä elämäänsä ennen suhdetta.
Silloin vilkuili puhelintaan, joka ei koskaan soinut.
Sen epäili olevan rikki, koska mitään viestejä ei tullut.
Puhelin alkaa toimia kuin taikaiskusta, kun alkaa seurustella.
Viestejä. Somessa alkaa tapahtua.
Ihmiset tulevat juttelemaan kadulla, ja sitä ihmettelee,
missä kaikki olivat silloin, kun olin sinkku.
He olivat siellä missä nytkin, muttet vain ollut onnellinen.
Tajusin, että onnellisuus on maailman houkuttelevimpia asioita.
Kuka ei haluaisi positiivisen seuraan? Paitsi korona-positiivisen.
Kiva, miellyttävä. Mukavaa seuraa. Hyvää energiaa.
Ja kuka huomaa, että mies on onnellinen upouudessa suhteessaan?
Muut naiset. Ei sinun naisesi.
Muut naiset huomaavat, miten onnellinen olet.
He tuijottavat ja osoittavat sormella.
"Onpa hän onnellinen. Eiköhän siihen kohta tule muutos."
Mies on kuin verta vedessä, ja hait alkavat lähestyä.
Jahdatuksi tuleminen on maailman pelottavimpia kokemuksia.
Yleensä sen huomaa liian myöhään.
Sitä elää elämäänsä parisuhteessa -
ja yrittää saada homman toimimaan, kun ne lähestyvät.
Yhtäkkiä on liian myöhäistä -
ja nainen on saanut sinut nalkkiin auton takapenkille.
Ja hän mätkii sinua…
Baby shark
Eiköhän se lastenlaulu ole nyt pilattu. Olkaa hyvät.
Tykkään jakaa. Tiedetään.
Nyt välkkyy valo. Netflix ilmoittaa että…
Että tunnin pituinen spesiaalini on ylittynyt 37 minuutilla ja 30 sekunnilla.
Jatkanko? Mitä?
Netflix!
Kansa on puhunut.
Laillisista syistä minun täytyy nyt sanoa,
että olen virallisesti täyttänyt sopimukseni -
losangelesilaisten ja Netflixin kanssa.
Show on teknisesti päättynyt.
Tästä eteenpäin,
jos kuulemanne ei miellytä tai naurata, ette voi valittaa.
Ette voi valittaa. Koska tästä ette maksaneet.
Show loppui. Nyt hengaillaan Fluffyn kanssa. Pois!
Fluffy!
Aion jatkaa. Haittaako, jos hörppään limsaa?
Hyvä. Jopas nyt.
Anteeksi.
Siksi sanoin, että virallinen show päättyi.
Los Angelesin kaupungille, ympäröiville kunnille -
ja kaikille täällä paikan päällä:salud!
Haluan kertoa vielä lisää, ennen kuin taas romahdan.
Mainitsin aiemmin illalla,
ettette tiedä minusta kaikkea, mitä on tulossa.
Ja… -Rakastan sinua!
Seuraava… Samat sanat, mutta kuinkahan on tarinan jälkeen?
Muista minut.
Tämä tarina tapahtui kauan sitten,
mutta nykyinen ilmapiiri huolestuttaa minua.
Kerron tarinan eri tavalla. Aloitan lopusta,
ja sitten kerron, miten niin kävi. Vähän kuinStar Wars.
Tällä tavalla lasten kanssa tulleet voivat valita jäävätkö.
No niin, joku lähtee jo. Sillä lailla. Kurjaa, ettet voi jäädä.
Tarina päättyy näin. Poistuin lavalta ilkosen alasti.
Aloitetaan.
Yli 15 vuotta sitten esiinnyin ystäväni Martinin kanssa.
Kyllä vain. Oikeasti!
Esiinnyimme Floridassa Orlandossa komediaklubilla nimeltä Improv.
Improv on ketju, jolla on klubeja koko maassa. Täälläkin on pari.
Orlandon klubi eroaa muista siinä,
että koomikkojen pukuhuone on lavalla -
ja vieläpä toisessa kerroksessa.
Pukuhuoneen ovi avautuu portaille, jotka vievät keskelle lavaa.
Martin isännöi ja esittelee minut. "Gabriel Iglesias!"
Ja sitten iso tuhkimoahterini laskeutuu portaita.
Martin antaa mikin, halaa ja kuiskaa korvaani:
"Tilaa tequilapaukku. Selitän myöhemmin."
Aloin esiintyä, ja puoli tuntia meni siivillä.
Olin täysin unohtanut Martinin pyynnön.
Silmäkulmasta huomaan, että Martin viittoo näin.
Tajusin unohtaneeni ja sanoin, että nyt kyllä maistuisi tequila.
Martin toi tarjottimen, jolla oli kaksi paukkua.
Ehkä hän skoolaa yleisön kanssa. Ei voi tietää. On tiistai.
Hän tulee eturiviin. Esiintyessään hän kai oli silmäillyt jotain tyttöä.
Martin halusi, että minä loisin hienon hetken,
jotta hän voi juoda tytön kanssa, tehdä vaikutuksen ja päästä…
Martin!
Baby shark!
Sanoin tytölle, että ystäväni haluaa juoda kanssasi paukun.
Hän innostui ja oli iloinen.
Martin kuuli ja päätti ampua kovilla. "Juodaan iholta!"
Tyttö nousi seisomaan ja sanoi okei. Yleisö innostui, minä ihmettelin.
Martin nappasi limetin tarjottimelta ja hieroi niskaansa.
Sitten hän ripotteli suolaa.
Sitten tyttö nappasi limetin -
ja hieroi sitä rintaansa. Koska on horo.
Yhtäkkiä he muhinoivat eturivissä, ja yleisö sekoaa.
Martin! Martin!
Hän ja tyttö lähtivät pois. Enkä saanut edes paukkuani!
Parin minuutin päästä lavan luo kävelee tyyppi, jolla on shotti kädessä.
Hän sanoi: "Juo minun, Fluffy", ja antoi omansa minulle.
Kiitin kovasti. Kohotin lasin ja skoolasin Orlandolle.
Kaikki hurrasivat, ja heitin paukun huiviin.
Annoin lasin takaisin, morjenstin, ja hän käveli pois.
Parin minuutin päästä tuli toinen tyyppi, jolla oli lasi.
Hänellä oli iso lasi.
Hän tuli eteen, nosti lasin ja sanoi, että ota minun, Fluffy.
Otin lasin, ja siinä oli jotain mustaa.
Kysyin mitä se oli. Kuulemma Jägeriä.
Että mitä? Jägeriä.
Olin vähän varuillani, koska hän ei sulkenut suutaan. Jägeriä!
Juoma tuoksui makealta, joten ajattelin, että hyvää se on.
Nostin lasin ja skoolasin Orlandolle.
Kaikki hurrasivat, ja heitin tupla-Jägerit huiviin.
Se maistui vanhentuneelle yskänlääkkeelle. Tosi pahaa.
Tyyppi kysyi, miltä maistui. En halunnut olla tyly.
Antoihan hän minulle oman paukkunsa.
Sanoin, että hyvää oli mutta meni väärään kurkkuun.
Auttaa yskään!
Annoin lasin hänelle, ja hän teki näin.
Hän nuoli koko reunan.
Olen nähnyt tarpeeksi monta Kovan lainjaksoa.
Semmoinen yhdistäisi minut rikokseen.
Kysyin, miksi hän teki niin. Hän ei selitä, nauraa vain.
Seurasin ja tenttasin häntä, mutta hän ei kerro.
En katsellut ympärilleni.
En huomannut, että lavan toiselle laidalle oli syntynyt pieni jono.
Ja kaikilla oli kädessään Jäger-paukut.
Ongelmani on se, että olen juomari.
Selvä se. Ja minulla on sääntö.
Jos istun kapakassa tiskillä anniskelupaikassa -
ja joku tarjoaa minulle paukun, en sano ei.
Kiitän ja otan paukun. Kysyn baarimikolta, keneltä se tuli,
jotta voin katsoa silmiin ja kiittää.
He näkevät, että juon tarjotun paukun eikä se mene hukkaan.
Otan hienona kohteliaisuutena, jos joku tarjoaa minulle paukun.
Itsekin tarkoitan pelkkää hyvää, kun tarjoan.
Minä loukkaantuisin, jos siihen sanottaisiin, yök, ei.
Yök, mulkku.
En halua aiheuttaa pahaa mieltä,
joten en kieltäydy, jos olen anniskelupaikassa.
Olen todellakin anniskelupaikassa. Join jo kaksi kierrosta.
Näin mitä oli tapahtumassa ja etsin apua, koska paukkuja riitti.
Huusin vartijaa.
Vartija näki ja oli täysin pihalla.
"Haluatko, että autan juomaan?" En, taukki!
Martin on jossain, vartija pihalla, ja minä omillani.
Kävelin paikalle ja aloin juoda.
Otin ensimmäisen shotin ja skoolasin Orlandolle.
Toisen. Orlandolle! Kolmannen. Orlandolle!
Kahdeksannen jälkeen skoolasin Nanandolle.
Noin tusinan paukun jälkeen skoolasin Armandolle.
Kippasin 17 Jäger-paukkua.
Siinä vaiheessa show'tani ei enää katsottu komedian takia,
vaan koska haluttiin nähdä, millaiseen katastrofiin homma päättyy.
Kun kurkotan kohti paukkua numero 18,
joku huusi takaa: "Riisu!"
Huusin naiselle, että riisu itse. Hänen poikaystävänsä huusi:
"Kuule! Hän riisuu saman kuin sinä."
Ja yhtäkkiä oli bileet pystyssä.
Tyttö tuli lavalle, ja hän oli todella kaunis.
Jäger kertoi.
Tyttö seisoi lavalla vieressäni. Voin känniltäni hädin tuskin puhua.
Yleisö alkaa huutaa. Riisu! Riisu!
Päätin aloittaa. Potkaisin kengän pois. Tyttö potkaisi sandaalin pois.
Potkaisin toisen kengän pois, hän toisen sandaalin.
Lopulta seisoin lavalla pelkissä boksereissa.
Tytöllä on urheilurintsikat ja alkkarit.
Kaikki tietävät, että on hänen vuoronsa.
Saatan joutua ongelmiin tästä, koska minä yllytin.
Sanoin…
Kohta nähdään jotain!
En tiedä mitä nähdään, mutta kohta nähdään jotain.
Joko ryntäät tai mirri.
Tyttö kuuli "mirri" ja ryntäsi pois lavalta.
Jäin siihen boksereissani eikä kukaan ole apunani.
Lopulta Martin tuli ovesta, juoksi portaat alas ja nappasi mikin.
Hän käski mennä yläkertaan. Mutta olen pihalla ja tuijotan lattiaa.
Olen ympäri päissäni.
Näytän Mortal Kombatin lopulta.
Katsoin muualle, joten Martin läpsäisi minua rintaan.
Näin, että Martinin kasvot olivat suolan peitossa.
Koska hän on horo.
Martin käski minut yläkertaan, mutten selviä portaista kännin takia.
Joten jouduin ryömimään nelinkontin.
Pääsin lopulta ylös, ja kaikki hurrasivat.
"Hän onnistui!" Martin vain halusi minut pois.
"Vielä kerran Gabriel Iglesiasille! Hän antoi teille kaikkensa!"
"Hän riisuutui melkein nakuksi."
Minä kuulin sen.
"Melkein."
Olkapäälleni ilmestyi pieni piru.
Sen nimi oli Jäger.
Ja portaiden yläpäässä, arvatkaa vain…
Heitin kalsareilla Martinia.
Puolet yleisöstä näki nakuprofiilini, puolet Pikachun.
Tällaisten tarinoiden ongelma on se,
että niiden uskottavuutta epäillään.
Miten voisin muka muistaa tarinan niin tarkasti,
kun olin juonut niin paljon?
En minä muistakaan. Mutta show nauhoitettiin.
Siksi osaan tarinan hyvin.
"Hän riisuu saman kuin sinä."
Osaan tarinan.
Vuosien varrella on kysytty usein, ovatko tarinani totta.
Kerron itsestäni, Snoop Doggista, Martinista, seikkailustani ja pojastani.
Ihmiset kysyvät aina, ovatko jutut totuudenmukaisia.
Edellisessä spesiaalissa puutuin siihen, koska olen väsynyt kysymyksiin.
Tein asian selväksi edellisen spesiaalin lopussa.
Näytin jokaisen tarinaan liittyvän kuvan,
jotta tarinat uskottaisiin tosiksi.
Ja tämä ilta…
Ei ole poikkeus. Joten…
Olinko lavalla alasti?
Nyt, Ryan.
Kusetan teitä.
Luulitte näkevänne kolmiulotteisen.
Anteeksi. Halusin vain naurattaa itseäni.
Osa teistä hätääntyi. "Täällä on lapsia!"
Varjele.
Minulta kysytään eniten sitä, miten kirjoitan vitsini.
Se on simppeliä. En istuudu kirjoittamaan.
Se sujuu huonosti. Kysykää Oscareilta.
Koen juttuja ja sitten jaan ne lavalla.
Pidän ne, joille yleisö nauraa.
Muita juttuja työstän, kunnes joku hirnahtaa.
Yli 15 vuotta sitten Ivan,
joka on pitkäikäisin työntekijäni…
Hän ei ole vanha, mutta hän on ollut kuvioissa kauan.
Hän on ollut mukana alusta asti. Hän kuvasi videokameralla.
Jo videokamera kertoo, millä aikaskaalalla liikutaan.
Osa teistä ei tiedä, mikä on videokamera. Aikansa Snapchat.
Ivan nauhoitti show't ja pani kameran, jalustan -
ja läjän nauhoja kömpelöön laukkuun.
Hotellihuoneessa hän irrotti telkkarin suojalevyn takana,
kytki kameran siihen ja katselimme show'n. Kävin läpi matskuani.
Eräänä iltana menimme syömään. Ivan pakkasi laukun.
Tapasimme hotellin aulassa.
Ivan unohti kameralaukun aulaan.
Menimme syömään, ja sillä välin laukku katosi.
Emme saaneet nauhaa takaisin.
Sattuipa sopivasti, joku ajattelee. Nakunauha on mennyttä.
Miksi keksisin tarinan, joka voisi pilata uskottavuuteni ja imagoni?
En kaipaa lyhyitä nauruja, vaan haluan nauhan katoavan.
Jossain on video minusta tekemässä typeryyksiä, ja haluaisin sen takaisin.
Tosi moni näkee spesiaalin, kun Netflix ottaa tämän ohjelmistoon.
Toivottavasti tämän näkee se, jolla video on.
Ja haluan sanoa sille ihmiselle olohuoneessaan…
Tiedän, että nauha on sinulla.
Ja minulla on 50 000 dollaria vain sinulle.
Hae rahasi.
Minulta on kysytty samaa asiaa viimeiset 25 vuotta.
Mikä on kaikkien komediavuosiesi aikana -
ollut urasi suurin hetki?
En koskaan korosta mielessäni yhtä tiettyä juttua.
Uskomattomia hetkiä on riittänyt 25 vuoden aikana.
On ihanaa, että äiti ehti nähdä, miten hänen poikansa alkoi menestyä.
Hän kasvatti pojan, joka kunnioittaa ihmisiä ja tavoitteli unelmaansa.
Siksi en halua korostaa -
mitään tiettyä päivämäärää, aikaa tai tapahtumaa,
kun minulta kysytään urani suurinta hetkeä.
Mutta ongelma on se, että joku voisi kysyä maanantaina.
"Mikä on urasi suurin hetki, Gabriel?"
Minulla on vastaus.
En yritä johtaa teitä harhaan.
Tämä ei ole urani suurin hetki.
Tämä on elämäni suurin hetki.
Voisin kuolla huomenna, koska olen tehnyt kaiken haluamani ja vähän päälle.
Voin sanoa enää yhden jutun.
Poliisi pysäytti minut yöllä, kun olin käynyt hakemassa donitseja.
Käännyin vasemmalle enkä oikealle. Laatikko häiritsi keskittymistäni.
Kotona saat tuta. Olet ollut niin tuhma!
Niin kovin tuhma!
Siksi käännyin väärään suuntaan.
Palataan.
Poliisilta menee ikuisuus. En jaksa odottaa.
Nostan laatikon syliini ja avaan sen.
Poliisi ilmestyy ikkunaan, juuri kun aion aloittaa.
"Tiedätkö, miksi pysäytin sinut?" Liian helppoa. Sanoin:
"Koska haistoit nämä!"
Los Angeles. Rakastan sinua. Olet kotini.
Kiitos 25 vuodesta ja elämäni hienoimmasta illasta.
En unohda teitä koskaan.
Kiitos, kiitos.
Show on omistettu Vincente Fernandezin muistolle!
Aplodit Martinille!
Taputtakaa miehelle, joka teki tänään historiaa.
Te ja Gabriel Iglesias!
Voin sanoa teille tässä ja nyt, että tämäcabrón,
Gabriel Iglesias, toi teidät tänne yhdistämään Los Angelesin.
Jokainen väri, rotu, uskomus, uskonto,
tausta ja naapurusto nauravat yhdessä -
Gabriel Iglesiasin ansiosta, hyvät naiset ja herrat.
Kuunnelkaa kaikki te, joilla on unelma.
Olemme kolme tavallista meksikolaista heppua.
East Los Angelesista! -Long Beachilta!
Wilmingtonista! Juuri niin.
Me seurasimme unelmaamme, ja te pystytte samaan,cabrones.
Olkoon unelma mikä tahansa! -Älkää antako kenenkään lannistaa!
Turha selitellä. Mekin pystyimme siihen,por favor.
Tiedän, että joku katselee tätä ja innostuu tekemään jotain suurta.
Olin pari vuotta sitten Philadelphiassa ja näin Kevin Hartin -
esiintymässä näin isolla stadionilla.
Sanoin, että jos Kevin Hart voi, niin sitten minäkin.
Toivottavasti joku, joka katseli tätä, päättää onnistua itsekin.
Jahdatkaa unelmianne! Tehkää töitä ja uhrauksia.
Tekstitys: Juhamatti Lähdesmäki
Riisuutuiko hän nakuksi, Martin?
Pallit heiluivat joka puolella!
FLUFFY PALAA