Downloaded from YTS.MX
НІЧ ІЗ 12 НА 13 ГРУДНЯ 1981 РОКУ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Чого так довго? Служба безпеки.
- Ви йдете з нами. - Що тут коїться?
- Ворушіться, Ґереку. У вас п’ять хвилин. - Проходьте, прошу. Заходьте.
Чим ми завдячуємо вашому візиту?
- Що діється? - Досить придурюватися.
- Гірке. - Залазь.
Хутчіше.
МІЛІЦІЯ
Едзьо.
Пригнися, бо голова злетить.
НА 11 РОКІВ РАНІШЕ 18 ГРУДНЯ 1970 РОКУ
Здоров будь, Едзю.
- Здоров, заходь. - Вип’ємо.
Треба повернутися до влади.
Після кризи на узбережжі Гомулка спікся.
Про що ти говориш? Так не годиться.
- Хай подає у відставку. - Ти мене не зрозумів.
Ти йдеш на першого секретаря.
Бомби вже скинуто.
Гомулка наказав стріляти. Йому не пробачать.
До того ж усе готово.
Ось, прошу.
Дякую.
З ким це погоджено?
З Римом.
Я тобі так скажу: мені й у Сілезії добре.
Я б краще залишився на місці.
Ти переїдеш.
Вертатимешся додому на недільну вечерю.
А як я не погоджуся?
Тоді до влади стане Моцар.
І потече кров.
Любі товариші!
Товариші! Я щиро дякую вам від усього серця.
- Ще прийде час для оплесків. - Вітаю, товаришу перший секретарю.
Як командувач польських військ,
я докладатиму зусиль для безпечного розвитку нашої Батьківщини.
Тут пануватимуть мир і порядок.
Даю вам слово солдата, який пройшов бойовий шлях до Берліна.
Товаришу, я хочу вручити вам скромний подарунок.
Щиро від солдатського серця.
Я сам написав, олівцем.
- Краса, товаришу генерале. - Дякую.
- Ви дуже талановиті. - Дякую.
Наш генерал ще той підлабузник.
Товаришу перший секретарю, до роботи.
Ми розраховуємо на ваші організаторські здібності та мотивацію членів партії.
Ви потрібні нам на посту.
- Це прохання? - Узагалі-то — наказ.
Від кого?
Розумію.
Вибирайте собі прем’єра.
Сьогодні тепло.
Я вчора повернувся з холодної Москви.
- Як наша дружба? - Незламна, Едварде.
У Брежнєва є очі й вуха. Стережися.
- На що ти натякаєш? - Ні на що.
Але не втрачай пильність.
У нас людина людині вовк.
Цукерку?
Допоможеш мені?
Як?
Я довго розмірковував над цим. Будь прем’єр-міністром.
Едеку, це серйозна посада. Я впораюся?
Якщо не ти, то хто?
- Це наказ? - Прохання.
Думаєш, ми зрушимо цю країну?
Філіпе, я не думаю.
Я точно знаю, що зрушимо. Впровадимо новий вимір.
СІЧЕНЬ 1971 РОКУ ВЕРФ ІМ. ЛЕНІНА, ГДАНСЬК
Повертайся на машині.
Зустрінуся з робітниками як звичайна людина.
- Не як чиновник. - Як бути з охороною?
Лишайся. Нам не треба охорона. Тут наші люди.
- Що ти робиш? Повернися. - Стій!
Ви хто?
- Я Едвард Ґерек. - Перший секретар.
Відколи це?
- Відучора. - Ви з ЦК?
Пішки? Лімузини скінчилися?
- А ви хто? - Прем’єр-міністр Філіп Равицький.
Це буде в новинах.
Не будемо про посади.
Я прийшов поговорити. Як мужик із мужиками.
Я такий же працівник, як і ви.
Не женіть.
Це правда. Він працював у шахті.
У нього пневмоконіоз.
Ми втратили кілька своїх друзів.
Ваші люди таємно ховають їх десь у лісі.
Я розумію.
Я хочу вибачитися за все.
Впустіть нас, і ми поговоримо.
Як брати.
Товаришу,
нам треба місце, де можна спокійно поїсти.
Ми роками чекаємо на пристойну їдальню.
Аня має рацію.
Товариші,
обіцяю, що все зробимо.
- Але спершу розберімося з головним. - Ми все запишемо, товаришу.
- Доброго ранку. - Вітаю.
Едварде, ходімо. Сідай за стіл.
Можете вірити мені,
коли я кажу, що ми виліплені з одного тіста.
Ви мусите нам повірити.
Повіримо, коли побачимо.
Ви нам уже казали повертатися до роботи. А потім почали стріляти.
- Тих людей уже нема. - Звісно!
Це була провокація!
Стрілянини більше не буде!
- Брехня. - Даю вам своє слово.
Зрозумійте ж, я не насилатиму армію чи міліцію на власний народ!
Вірте мені, товариші!
Нема в нас інших цілей, окрім заявлених!
Але нам потрібна ваша допомога, щоб досягти їх.
Я поділяю ваші перестороги.
Ви звинувачуєте мене в брехні, але подумайте самі.
Чи приїхав би я до вас, якби мені було байдуже?
Прошу вас! Люди, поможіть мені!
Разом ми зможемо змінити світ. Як ви не розумієте?
То як? Допоможете?
- Допоможемо. - Допоможемо.
Ми вимагаємо припинення репресій проти робітників, які страйкують.
Це без питань. Так воно і буде.
Ми допоможемо!
Обережніше. Це коштовні речі.
Не переживайте.
- От дідько. - Знову?
- Ми зможемо. Гайда. - Де третій вантажник?
- Понесли. - Не можу. Спина болить.
Треба. Поквапся.
Ти знову пив? Давай.
Едзьо, не дають вони тому ради.
- Панове, що трапилося? - Товаришу, поможіть нам.
- Поможу. - Підіймайте.
Обережно й потихеньку.
Не переживайте.
Воно не пройде.
Не кажи «гоп».
- Трохи вище. - Обережно!
Ще трохи вище.
Моя жінка ніби заново на світ народилася. Готує мені, як королеві.
- Прізвище? До кого приїхали? - Масляк Влодимир. До генерала.
Мужики й баби — то різні трохи люди.
Як соціалісти й капіталісти.
- Прізвище? - Масляк Влодимир.
- До кого? - До генерала.
Товаришу Масляку.
Проходьте.
Затемнені окуляри.
- Останнє досягнення оптики. - Радянські?
Британські.
- Що скажеш? - Радянські окуляри краще.
- Та я питаю про нього, а не про окуляри. - А що мені думати?
- Це їхня робота. - Тоді чому ти його переконував?
Бо ти мені наказав.
Що кажуть твої люди в комітеті?
Він живе на широку ногу. Типовий споживач.
- Західняк. - Він приїхав із Заходу.
Треба бути пильними.
Моє начальство спостерігає.
- Моє теж. - У нас спільне начальство.
10 ЛЮТОГО 1971 РОКУ
Васяку?
Хтось ще прийде сьогодні?
Товариш Вигодо щодо житлового будівництва.
- Вигода. - Байдуже.
Ґроб’як із відділу культури.
Товариш Койтел хоче поговорити про реформу адміністрації.
Усіх я не встигну сьогодні прийняти.
Для Вигоди знайду час.
Запросіть його.
Товаришу, я тут щодо нових житлових стандартів.
Товариш Гомулка дуже цікавився цим питанням.
Вітаю, товаришу Вигодо.
Розказуйте мені про ці стандарти.
Ідеться про зменшення метражу.
На одну особу.
Подивимося, що тут у нас.
- Це ванна. - Так.
- А це кухня. - Так.
- На кухні темно. - Ні, там є вікна.
Але вона на поверсі одна. На п’ять родин. Як і ванна.
Це посилить соціальну інтеграцію і зблизить сусідів.
Для цього ми використовуємо радянські моделі.
Гадаю, ви не будете проти.
Товаришу Вигодо, як давно ви займаєтеся будівництвом житла?
Десять років. Я вже експерт.
- Це щось задовго. - Є хвилинка?
Ми щойно закінчили.
Вигодо, життя коротке. Лови момент.
Забирай документи.
Ні, залиш. Хтось інший займеться ними.
Ти уявляєш собі таке будівництво?
Одна кухня й одна ванна на п’ять квартир.
- Маячня якась. - Він гарна людина.
Едзю.
- У Лодзі страйки. - Ми з ними розберемося.
- Жінки страйкують через голод. - У нас є якісь резерви?
Які резерви?
- Ти мені скажи. - Немає.
Що робитимемо?
Помагатимеш мені. У мене туго з російською.
Едварде, як справи?
Товаришу генеральний секретарю.
Бажаю вам усього найкращого,
успіхів у роботі й побудові комунізму.
Едварде Адамовичу,
ви хочете мене повчити, як будувати комунізм?
Що там у вашій Польщі коїться? Срака з головою помінялася?
Хочеш батька повчити робити дітей?
Товаришу генеральний секретарю,
я хочу вам подякувати.
- За що? - За все.
Гаразд.
Вам щось треба?
Грошей.
Нащо?
У нас люди голодні, жінки страйкують.
Ви їх розпанькали там.
Зовсім ні, товаришу.
Я знаю, чим ти їх розпанькав. Косметикою.
У цій вашій Польщі гарна косметика.
Відправте москвичкам туш для вій і пудру.
А я переведу вам 100 000 доларів зі свого швейцарського рахунку.
Звісно. Завтра відправимо вам.
Десять вагонів пудри.
- Велика вам подяка. - Ти мені ще подякуєш.
Ще матимеш таку оказію, Едварде Адамовичу.
Дуже вам дякую, товаришу генеральний секретарю.
- Ні, дякую. - Ми тепер так розв’язуємо проблеми?
На мед злетиться більше мух, ніж на оцет.
- Стасю. - Заради бога.
Я з ніг падаю.
Як ти був першим секретарем у Катовіце, додому повертався раніше.
Хіба що щось відбувалося в шахтах.
То тепер так і буде?
Тепер я відповідаю за цілу країну.
Не за одне воєводство.
Я ходила в магазин. Люди тебе полюбили.
У людей з’явилася надія.
Лівий край вище.
Васю.
Як це відкрити?
Кока-кола Скоро варитимемо її на пивоварні.
Принесу тобі консервного ножа.
- Ножа? - Так.
Це що таке?
- Це банка коли. - Оце все що таке?
Ваші портрети. Вибирайте собі.
Який вам сподобається, той і висітиме всюди.
Як це — усюди?
Як Гомулка висів.
На робочих місцях, у школах і в державних установах.
Може, ще в костьолах повісите?
З глузду з’їхали?
Якась гігантоманія!
Я забороняю вішати свої портрети! Приберіть їх звідси.
- Васю, ходімо. - Це була твоя ідея.
Товаришу перший секретарю,
тут до вас завітала спонтанно делегація молоді.
Запрошуй.
Доброго ранку, товаришу секретарю.
- Доброго. - Прийміть щирі запевнення в підтримці.
Ми прагнемо відбудови нашої країни...
Досить цієї новомови.
Розкажуть краще про ваше особисте життя.
Сідайте.
- Учитеся? - Я в Політехніці.
Я в Академії фізичного виховання.
Я вивчаю французьку в Університеті Варшави.
Молодці які.
- Васяку, проведи екскурсію активістам. - Ходімо.
До побачення.
Бувайте, товаришу.
- Що ти робиш, Маржено? - Я наздожену.
- Ти йолоп. - Боже мій!
Гарно володієте французькою?
Говорите французькою?
Вільно.
До біса вільно.
- Неперевершено. - Згодна.
Прошу, сідайте.
Хочете портрет на пам’ять?
З автографом?
Маржена. Для Маржени.
Як скажете, пані Маржено.
ЛІТО 1973 РОКУ, ДЕЛАВЕР, США
Чортові араби.
То роками їх не чутно,
а тепер вони змовляються з ОПЕК, щоб підняти ціни
на 600 відсотків.
Бо вони гроші закачують у банки.
Вдавимося тими грошима, П’єре.
Швейцарці виставили від’ємний відсоток.
Дивіденди не капатимуть,
натомість доведеться платити за зберігання грошей.
Гроші мають працювати.
Позичай їх. Це наказ згори.
Усе отримають західняки.
Є закони, які не дадуть тобі
набити їм горлянки грошима.
Позичай країнам, П’єре, не людям.
Навіть бідним країнам.
Тим, що хочуть збагатіти.
Румунії, Польщі,
Угорщині.
Позичати комуністам?
Країни не банкрутують.
Розумієш?
Це сказав Волтер Бігалоу, голова Сітібанку.
На Волл-стріт його звали Святим Волтером.
Але готівку не видаватимемо.
Ми продаватимемо ліцензії,
фабрики, обладнання.
Ліцензію Фергюсона, бо у них проблеми.
Заодно розвантажимося.
Польща — аграрна країна.
Трактори їм знадобляться.
Гаразд.
Треба запросити цього Ґерека в Штати.
Але не так, як розмовляли з Ніксоном у Варшаві,
коли він повертався з Москви в 1972 році.
Ґерек має відвідати Білий дім/
Покажемо йому пару іграшок.
Хлоп оскаженіє.
І ми позичимо йому все, що скаже.
І він усе візьме.
Хай думає, що ми підтримуємо їхню економіку.
А якщо так і вийде, у верхах будуть задоволені.
А ми збагатіємо з продажу брухту.
Ніхто не повинен знати про це.
Лети до Варшави й підготуй ґрунт.
Перепрошую?
А чого не ти? У тебе більше досвіду.
Ти говориш французькою, як і Ґерек
У тебе є хист до цих справ.
Це авто, представлене на автошоу в Турині.
Ми можемо виготовити його у Бельсько-Бялі та Тихах.
Треба внести кілька змін.
- Гарний колір. - Гарне взуття, пані.
«Фіат» 126.
Єдзьо, це шкаралупа від горіха. Купуймо щось більше.
Так ми моторизуємо поляків.
Більша машина дорожча.
Поляки заслуговують на чотириколісного друга.
- Скільки людей сюди влізе? - Італійці кажуть, що четверо.
Ця машина розрахована на короткі дистанції.
Але ж можна зняти сидіння.
- А двигун де? - Ззаду.
Що? У багажнику?
А я вірю у свій народ.
От побачите, товариші.
Поляки у відпустку на них їздитимуть.
Це чотиримісний автомобіль, тож на що ми чекаємо? По конях.
До дна.
Я вип’ю пізніше.
- Генерале, Влодеку, сідайте ззаду. - Після вас, товаришу перший секретарю.
А я сяду за кермо.
Зрозумів. Як ви будете за кермом, то я сідаю.
Тіснувато тут.
Тісна, але власна.
Не так швидко!
Професоре! Радий вас бачити.
- Товаришу, ви запізнилися. - Перепрошую.
До речі, я хотів повідомити вам чудову новину.
Я з гордістю повідомляю,
що Королівський замок у Варшаві буде відбудовано.
Варшавський замок.
Ваш попередник уникав терміну «Королівський».
Слушно, професоре.
Але ми називатимемо його Королівським замком.
На згадку про королів минувшини.
То чому б нам відсьогодні не звати першого секретаря першим бригадиром?
То велика честь для мене.
Заходьте. Погомонимо.
Едзю, глянь! Який же ти гарний.
Це що таке? Просив же не вивішувати мої портрети.
Я не хочу лякати людей.
Я Ґерек, людина з народу.
Товаришу секретарю, дзвонили з єпископської курії.
Кардинал Вишинський хоче з вами зустрітися. Що сказати?
Організуйте зустріч якнайшвидше.
Я дуже хочу бачити Його Високопреосвященство.
Як скажете.
Є хто за записом?
Представник банку «Лоара» П’єр Лаваль чекає.
Запрошуй його.
Чекайте. Пані Маржено, пождіть хвильку.
Як скажете.
Перший секретар вас прийме, пане.
П’єр Лаваль.
Доброго ранку, пане Лавалю.
Читав вашу статтю в «Лемонді». Очікував на когось старшого.
Що я можу сказати? Я молодий, це правда.
Вік не має значення для шляхетної душі.
- Мольєр? - Корнель.
- Чудово! Сідайте. - Дякую.
Ви теоретик банківського кредитування.
Цікаво сформулювали.
Я радше бачу себе практиком.
Це мета мого приїзду в Польщу.
В основі теорії лежить практика.
Ленін?
Мао Цзедун.
То перейдімо до практики.
Пані Марженко?
Дві чарки принесіть.
Це не доречно.
- Пані Маржено... - Два чаї.
- Якісь проблеми? - Ні.
- Дві чарки коньяку. - Два горнятка чаю.
- До відзеня! - Було дуже приємно.
Ні, «до відзеня» кажу.
Зрозумів! Тобто «оревуар».
- До відзеня. - Прекрасно!
- Пані? - Бувайте.
Прошу, зачекайте!
Можна запросити вас на вечерю?
У ресторану готелю «Європа» хороша репутація.
Усі польські жінки такі стримані?
Таке питання багато що про вас говорить.
У мене жахливе життя. Порятуйте мене.
На знак дружби Наполеона з...
- Пані Валевською. - Саме так.
Зависокої ви думки про себе.
Я не пані Валевська.
А ви надто високі для Наполеона.
Я наполягаю.
Вас треба супроводити!
Але обережніше. Я за вами й до Москви дійду.
Ви просто неможливий.
Едек?
Ти тепер щодня так пізно приходитимеш додому?
Довгий був день.
Що ж ти таке робив?
Що на вечерю?
У мене було кілька зустрічей з банкірами.
Цілий день?
Я був у посольстві Австрії.
Пізніше на зустрічі у міністерстві промисловості.
У нас гість.
Мамо!
Синочку мій!
Дозволь благословити тебе.
Про що ти, мамо, говориш?
Перед Богом усі люди рівні: і король, і перший секретар.
Твоя бабуся все знала.
Вона казала, що ти станеш королем. Так воно й вийшло.
Без Бога ти ніщо.
Давай на коліна.
Ви серйозно?
Благослови тебе Господь.
У вас теж удома криві стіни?
Я думала, таке лише в Польщі буває.
У Франції те саме.
А акустика хороша?
Чудова.
Чутно все.
Те саме й у Франції.
Менш із тим,
я маю сам у цьому пересвідчитися.
Пане Лавалю,
повертайтеся до готелю.
Гарантую, він достатньо якісно збудований.
Вам треба відпочити перед польотом до Парижа.
До зустрічі!
Перепрошую?
Я буду прилітати
досить часто.
Пані Маржено!
Що ви тут робите? Вийдіть із моєї квартири.
Заспокойтеся. Чому ви його відшили?
Кого?
Присядьте. Зрештою ви в себе вдома.
Сідайте, прошу вас.
Питаєте, кого?
Не прикидайтеся. Французького хлопа.
Не будьте такою проханою.
Єзьораку, стули пельку.
Вибачте його за невихованість.
Це моя особиста справа.
Авжеж.
Знаєте що? Ваша особиста справа — то коли ви посрати присіли.
Усе інше — наша справа. Зрозуміло?
Чого вам від мене треба?
Гарне питання.
Ми хочемо знати все про першого секретаря.
З ким він зустрічається й про що говорить.
Хочемо, аби ви вели такий собі щоденник.
Без сумніву, це для його ж блага.
А якщо я не погоджуся?
У вас тут так красиво, у квартирі.
Затишне помешкання. Правда?
Така красива жінка, як ви, заслуговує на гарне житло.
До речі,
було б прикро,
якби з вами щось сталося.
Було б дуже шкода.
Я й не нагадуватиму,
що цієї зустрічі ніколи не було.
Нащо когось турбувати? Це для вашого ж блага.
Гаразд.
Мушу сказати, я був радий вас бачити.
Нам уже треба йти. Робота кличе.
Але
не хвилюйтеся.
Ми ще побачимося. Усього хорошого.
До зустрічі.
Ми ще повернемося.
ВЕСНА 1974 РОКУ
- Доброго ранку, Ваше Високопреосвященство. - Пане секретарю?
Ваш представник дав слово, що проблем не буде.
Прошу вас, не лякайтеся.
Запрошую вас на прогулянку.
Знаю, місце дивне.
Але ви маєте розуміти, що наша розмова секретна.
Треба потерпіти незручності.
Справді.
Ґереку, мені сказали...
що ви хочете багато будувати.
Дуже багато.
Наш пріоритет — будівництво, у великих масштабах. Панельні будівлі.
Будується близько 100 000 квартир.
- Ми хочемо подвоїти це число. - Чудово, дитя моє.
Прекрасно.
Маємо забезпечити польські родини всім необхідним.
Більші квартири зі світлими кухнями.
Це дозволяє гідно існувати.
Ми також хочемо будувати.
Домівки Божі.
Ми все владнаємо.
І ми будуватимемо.
І ви також.
Візьміть.
Уже почалося?
- Компотику? Кому? - Ні, дякую.
Едзю.
Але ж наша річниця за місяць.
Це для моєї мами.
Для мене?
Едзіку, покажи-но мені.
Матінко...
Ти повернувся до Божого слова?
- Подарунок від примаса. - Вишинського?
Ти ж знаєш, що я вірю в теорію Дарвіна.
Люди походять від мавп? Нісенітниці.
- Дехто точно походить. - І хто ж, Едзю?
Можна мені чаю?
Хвилинку.
Дякую.
Влодимир Масляк, наприклад. Або генерал, може.
Походження Васяка теж не підтверджено.
Коли ти їдеш в Америку?
- Скоро. - Коли?
Купи джинси Адасеві.
У всіх дітей членів партії американські джинси.
У нього теж є техаські. До того ж я — не всі.
Я перший секретар.
Ми маємо бути взірцем.
Техаські. Сам носи їх, Едзю.
Я не проти американських штанів,
але мій син не буде ходити
як якийсь запроданець.
А син Філіпа ходить.
Їздить на іномарках по Варшаві.
Його кличуть Червоним принцом.
«Червоним»? Погляньте-но.
А наш син — науковець.
Едзику.
Джинси сама можеш купити. Ти летиш зі мною.
От не знаю, чи вистачить часу.
Я там бізнесом займатимусь.
8 ЖОВТНЯ 1974
Сьогодні розпочався шестиденний візит першого секретаря
Польської об’єднаної робітничої партії Едварда Ґерека.
Польського лідера з почестями прийняв президент Джеральд Форд.
Під час церемонії привітання Ґерек сказав:
«Ми закладаємо усе нові й нові підвалини стосунків
між Республікою Польща та Сполученими Штатами».
Чого його понесло в США?
Мені тричі дзвонили щодо цього з Москви.
Як це — чого?
Глянути крутий трактор.
- Товаришу перший секретарю. - Так?
Я маю вам дещо сказати.
Поквапся. Я поспішаю на зустріч.
До мене прийшли двоє чоловіків.
Дуже ввічливих чоловіків.
Щодо чого?
- Я маю доносити. - На кого?
На вас, товаришу.
Пані Маржено.
- Кажіть їм правду, я не проти. - Вони й тут були.
Дякую, що розповіли. Не хвилюйтеся.
Доброго ранку, товариші.
Вітаю, Влодзьо, Філіпе, і вас, генерале.
Доброго ранку, товаришу Попілове.
У вас дуже гарна краватка.
Це американська.
Чому б не піти проти етикету і не вдягти джинси на нараду?
Мені подобаються їхні костюми.
Але ви, товаришу, теж одягнуті в західному стилі.
Сідайте, пане Ґереку.
Дякую, товаришу генерале.
Розкажіть про свою подорож на Захід.
- Дуже плідно злітав. - В економічному сенсі.
У них неймовірні трактори. Їхні технології на найвищому рівні.
Вам там сподобалося, так?
- Сподобалося. - Наскільки?
Якщо чесно, то дуже.
Більше, ніж у Радянському Союзі?
Товаришу посол, важко сказати.
Я ніколи не був на радянському тракторному заводі.
Ви гадаєте, у нас немає чудових тракторів?
Я певен, що є, але гадаю...
Не завадить розширити горизонти, щоб зробити крок уперед.
Ви забули, хто ви є.
Ви розмовляєте з радянським послом.
Ця країна підпорядковується нам. Виправте, як я помиляюся.
Перепрошую, а перука ваша імпортна чи вітчизняна?
Швейцарська.
Як він зухвало розмовляв із Совєтами.
Він розпестить робочих. Буде проблема.
Вони вже їдять сосиски.
Далі захочуть демократію.
Я мусив багато чого пояснити про сосиски радянському керівництву.
Яке його слабке місце?
Він дружить із примасом.
Вишинський довго не протримається.
Люди його підтримають.
Не підтримають, коли я візьму його в оборот.
Є план?
Хай напозичається.
Візьме кредити.
Кредит за кредитом, кредит за кредитом.
Ми його скомпрометуємо.
Ми станемо рятівниками нації в білих обладунках.
Ні, ти будеш у формі.
- Товаришу прем’єр-міністре. - Пані Маржено, Васяку.
Філіпе.
- Едзю. - Радий тебе бачити.
Я хотів обговорити візит президента Франції.
- Дуже плідний візит. - Є таке, але поглянь.
Харчова, хімічна, мінеральна, інформаційна й електронна промисловість.
- Але що це? - Кожна інвестиція — вогник на карті.
Комбінат, фабрика. Усе, що ми збудуємо.
Скажи-но, Едзю, нащо воно тобі?
Нащо?
Вони не звинуватять у шахрайстві з кредитами.
- А де галузь розваг? - Філіпе, прошу тебе.
Треба відсвяткувати.
Лише десята година ранку.
А в Токіо?
- Пані Маржено. - Так?
Останній номер «Трибуни». З льодом?
Коньяк із льодом? та ні.
Дивися, яка краса.
Засвітися.
Інформаційна й хімічна промисловість.
Невже воно працює?
Працює ж, бачиш.
Вип’ємо за вогники.
Васьок прийшов.
- Товаришу Вигодо. - Вітаю.
Ще раз дякую за шанс.
Сідайте, будь ласка.
Товаришу, я тут по роботі.
Ми хотіли б відкрити
робочі центри ще у двох містах.
Що ж, товаришу Вигодо.
Інвестиції розподіляються регулярно й рівномірно.
Вибачте, але доведеться зачекати.
Але я уклінно прошу.
Це маленькі містечка, люди переїжджають у великі міста.
Потрібні лікарні. Людям потрібна робота.
У них буде медична допомога.
Добре, товаришу Вигодо. Буде вам лікарня.
Не підведіть мене.
Тримайте мене в курсі щодо розподілу інвестицій.
Про успіхи теж доповідайте.
Насамперед про успіхи.
Ну, просто лікарня забезпечить робочі місця,
тож нам потрібні будуть школи, садочки, ясла.
- І спортивні зали. - Точно.
Хочу почути, як ви це все збудуєте.
Маю вже готові проєкти.
Прийшов пан Балмор із «Кредит Парисьєн».
Джон Гудман із банку «Блуменфуд».
Армандо Скуро з банку «Маскарпоне».
КАРТА ПРОМИСЛОВОСТІ
Товариші, на початку своєї дороги
я просив вас про допомогу й довіру.
Я обіцяв вам,
що спробую розв’язати всі ваші проблеми.
Товаришу, скільки разів я вас відвідував?
- Це вже вп’яте, товаришу секретарю. - Саме так.
Товариші,
їдальню збудували?
Збудували, товаришу.
То переріжмо ж стрічку.
Саме ви справжні герої. Зробіть мені честь.
Наш славний товариш Едвард.
У нього дар базікати. Він унікальний.
Не дивись так на мене, бо очі попсуєш.
У нього така харизма, якої тобі не вистачає.
Що ти верзеш?
Стули пельку.
Людей треба контролювати, а не балачки вести.
- Вони почнуть мріяти про свободу. - Рейтинги хороші.
- Люди щасливі. - Саме так.
Ти казав, нічого не вийде, але ж вийшло.
Не треба хвилюватися наперед.
- Скоро Брежнєв приїде. - Знаю.
- То, може, будуть кадрові перестановки? - Що?
Які ще перестановки?
Перестановка членів секретаріату?
Так можна в шахах робити.
Великі чи маленькі?
Подзвонімо.
До кого, до Брежнєва?
Ні. До декого важливішого.
Дзвони.
- Ні, я не буду. - Дзвони вже.
Ні, я цього не робитиму.
То я зроблю.
- З твого телефону. - Уперед.
- Жартуєш? - Облиш!
Ти потім пошкодуєш про це.
АЕРОПОРТ «ВАРШАВА — ОКЕНЦЕ»
Ми чекаємо вже 15 хвилин.
Що це ви, Ґереку, пінитеся? Тут вам не Америка.
До речі, у нас можуть виникнути проблеми.
Які?
У військовій академії є чоловічок один. Генерал.
Яке мені діло до генералів?
Він професор. Цей навіжений працює над холодним синтезом.
Якщо Совєти дізнаються, може стати небезпечно, особливо для тебе.
Як його звати?
- Калічак. - Він іде.
- Едварде, ходімо зі мною. - Стоп, тихо!
Покатаємося цією твоєю Варшавою.
Це російська машина.
- Так, російська. - Пам’ятай, що вона краща за західні.
Іди геть.
Сідай, Едварде.
От сволота.
Товаришу генеральний секретарю, браво!
Поміняйте букет.
Доброго ранку, товаришу.
Доброго ранку.
Здрастуйте.
Багато живете.
У Москві на виставці твоєї косметичної компанії
«Поллена»
довелося втрутитися поліції.
Товаришу генеральний секретарю,
ми спробуємо збільшити експорт до Радянського Союзу.
Але ми маємо також зважати на внутрішній ринок.
Що це таке?
З Америки привозите?
Так. Американська формула.
А виробляємо в Польщі.
Ти нічим із нами не ділишся, Едварде.
Сьогодні ж відправлю вам цистерну з «Кока-колою».
Цистерну?
Товаришу генеральний секретарю, з банками проблема.
Нам бракує сучасного прокатного стану.
Не завадив би металургійний комбінат,
де можна виробляти такі штуки з тонкого листового металу.
Буде тобі металургійний комбінат,
поки я живий.
Товаришу генеральний секретарю, ви чудово виглядаєте.
Я хворію.
Гадаю, після моєї смерті
цілий Східний блок зазнає серйозних змін.
Розумієш?
Так.
Що ж, поїли, попили. Час дарувати подарунки.
У моїй колекції бракує однієї вашої медалі.
Товаришу генеральний секретарю, якої медалі?
Орден Військової доблесті.
Був би радий йому.
ВОЄННА БАЗА РАДЯНСЬКОЇ АРМІЇ У ПОЛЬЩІ, 1975 РІК
Лишися.
Брежнєв уже не здатен правити.
Ледве на ногах стоїть.
Чому це ти про Брежнєва заговорив?
Не бачиш, куди приїхали?
Не зганьбися тут.
Наш поважний гість,
генерал КДБ Валенті Номьєр.
Генерал був в Угорщині в 1956 році.
- Пізніше в Чехословаччині - Я знаю.
- Вітаю. - У Польщі теж такі проблеми?
Товариші, не будемо ходити колами.
Як ви, напевно, знаєте, Брежнєв довго не протягне.
- Він хворий. - Так.
Через стан його здоров’я
центри влади у кремлівських кабінетах змістилися.
Час нам іти в наступ.
Війна. Я вже думав, не дочекаюся.
Час для вашої забавки ще буде.
Ми обрали шлях, можна сказати,
повільної еволюції.
Ми захоплюємо повний контроль над осередками влади.
- Хто «ми»? - КДБ.
Наші люди всюдисущі.
Решта — корисні ідіоти.
Що нам робити?
Сценарій уже пишемо.
Ґереку потрібна сильна Польща. А нам — ні.
Він мав просто завезти технології із Заходу, але став популярним.
Поляки його люблять, і це треба змінити.
- Мені його позбутися? - Прийде й на це час.
Люди його зненавидять Він стане посміховиськом.
Ваша команда буде відповідальна за фабрикування пліток.
- Яких пліток? - Найважливіша зброя наша.
Він краде, живе не по кишені й по вуха в боргах.
У вас є талановиті артисти.
Дайте їм роботу.
Хай створюють резонанс, розносять плітки направо й наліво.
І пам’ятайте: нічого не робити без мого дозволу.
Так точно.
Накази мої виконуватимете беззаперечно.
На цьому все. Поговорили, час відпочити.
Що ви робите?
Товариш генерал не п’є.
До дна.
Ще раз. Наливай.
Ще раз.
Ех, раз, і ще раз, ще багато, багато раз
Шановні пані та панове.
НЬЮ-ЙОРК, 1976
Дорогий Едварде, для тебе — сюрприз.
Стелла. Оплески!
Гайда розважатися.
Найбільший сталеливарний завод у Європі.
Там працюватимуть 25 тисяч людей.
- Катовіце процвітатиме. - Чудова історія.
Зосередься, прошу.
Поруч із заводом зведемо сучасні будинки.
Новий вокзал, лікарня,
школа й кілька клінік.
Ми покажемо світу, на що здатні поляки.
Ти чудово все спланував.
Тебе славитимуть покоління.
У Станіслави нова зачіска.
У Парижі зробила. Регулярно туди літає.
Сподіваюся, цей шанс не змарнують.
Як уже бувало в нашій історії.
У нас справи з Гусаком і Гонекером.
- Досить уже про політику на сьогодні. - Добре.
Скоро вже північ.
П’ять, чотири, три, два, один.
З Новим роком!
Усього найкращого.
Щасти вам.
Яка вишукана зачіска.
Дякую.
Це сестра двоюрідна зробила.
Пані Станіславо.
Едзю.
Усього найкращого, і понад усе — здоров’я.
- Навзаєм. - Гарне здоров’я — головне.
ВІЙСЬКОВИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
- Заходьте. - Дякую.
Ви щойно бачили
так звану лінію керованого синтезу.
Я почав працювати над нею в 1969. З нуля.
У нас геть не було дорогого обладнання.
За кілька років ми приєдналися до елітного клубу.
- Хто належить до цього клубу? - Обрані.
Усього п’ять країн.
Німеччина, Франція,
Радянський Союз, США.
- І Японія. - І ми.
Ми шості.
Тільки в нас лазерна дифузія.
Це інноваційний метод.
Ми тут досягаємо такої ж температури, як на Сонці.
Це десять мільйонів Кельвінів.
Я б то не чіпав.
Знаєте, скільки я ходив із протягнутою рукою?
Багато.
Не хвилюйтеся.
Ми усунемо всі перешкоди.
Ми плануємо побудувати атомну станцію у Жарновці.
У цьому разі ми використаємо свої технології, а не радянські.
Те, над чим я працюю, має ширше застосування.
Я вам ще дещо розкажу.
Ми перші, хто здійснив ядерний синтез без вибуху.
За допомогою лазера.
Ми досягли тиску в 40 мільйонів атмосфер. Це світовий рекорд.
Що з цим можна зробити?
Нейтронну бомбу.
Над цим працюють лише американці.
Від Совєтів ми нічого не дізнаємося.
Це може звільнити нас.
Можна тут спокійно поговорити? Ніхто не підслухає?
Свинцеві стіни.
Ці справи обговорюйте лише зі мною.
Продовжуйте своє дослідження.
Можете розраховувати на допомогу.
Це потенційно може допомогти нам стати незалежними.
Вони розуміють лише мову сили.
Я радий, що ми домовилися.
У неї кришталева ванна
і унітаз із 24-каратного золота.
Як і ручки на дверях.
Вілла, у якій вона живе,
обертається, щоб сонячне світло завжди було в усіх кімнатах.
Це корисно, особливо взимку.
У Катовіце він побудував оранжерею.
Засклена склом мерано ручної роботи.
Мурано.
- Кожна плитка коштує 100 доларів. - Можемо написати й 200.
І це була ідея його дружини.
Вона літає в Париж до перукаря.
Має білого коня на яхті.
І вона їздить на сафарі у відпустку.
Напишемо це про голову комітету з радіо.
Точно.
До економічних нісенітниць.
Як щодо острова з місцями для вилову криля?
Де цей острів?
Зараз ніде, але буде. Купа каміння в Північному морі.
Уже четверта година. Їдальня скоро закриється.
Не вийде в мене потрапити на відкриття комбінату в Ґданську.
Прикро, але як є.
Я якраз відкриваю центральний вокзал у Варшаві.
Північний порт? Так, я буду.
Бувайте, товаришу.
ЧЕРВЕНЬ 1976 РОКУ
Едеку.
Щодо змін до конституції.
Інтелектуали, науковці, письменники пишуть листи.
- Це їхня робота. - Відчиніть вікна, бо він звариться.
Треба збільшити нашу підтримку. З лоялістами далеко не заїдемо.
Розслабся. Профінансуємо їхні фільми і дозволимо публікуватися в Парижі.
Вони будуть задоволені.
Чесно кажучи,
мені імпонує ідея контрольованої опозиції.
Залежить від того, хто її контролює.
Він же постійно у твоєму кабінеті.
- Його важко не помітити. - Позбудься його.
Відправ його до Монголії чи Зімбабве. Він там знадобиться.
Підпорядковані йому військові міністерства набирають силу.
Послухай мене,
маю передчуття, що він розраховує на більше.
Я почуваюся по-дурному перед лідерами західних країн.
Вони розмовляють із першим секретарем.
А з ким розмовляти? Перший — то ж і є лідер.
Я маю стати президентом.
Тобто...
запис про нерозривний зв’язок
і головну роль партії в тому, це все просто...
Ой, Едеку...
Я не виконую практичної державної функції.
Ти прем’єр-міністр. А я хто? Вони не розуміють моєї ролі.
У них кілька партій, у нас — ні.
Ми торуватимемо власний шлях. Як Югославія.
Вони стали незалежними від Москви.
Тіто гарно все організував.
Знаєш, якщо ти станеш президентом,
генерал стане маршалом.
- Щойно ми кинемо кістку, він заспокоїться. - У цьому й суть.
До побачення, товаришу капітане.
Невідкладна справа.
Я не встежив. Він так хутко вскочив у човна.
Наші мікрофони не дотягують по діапазону.
Потрібне нове обладнання.
Читай.
Ґерек — президент?
Не буде цього!
- Пропоную підвищити ціни. - Це призведе до нових страйків.
- Того ж нам і треба. - Вибити його із сідла?
Добряче його струснути.
- Вибери завод. - Радом.
Центральний, оборонка.
Має початися завтра.
Ґерек не піде на це. Він слухає лише свого Філіпа.
Це компромат на його сина.
Купівля дорогих імпортних авто,
дорожні пригоди,
витівки в готелях.
Ти куди? Повернися сюди негайно!
Чорт забирай, ми не закінчили розмову. Не смій іти.
Куди тебе понесло?
Ми не закінчили. Чорт забирай.
Покидьок малий.
Вітаю.
Бачив, як він вилетів. Американська, так?
- Не запросиш мене всередину? - Я не чекав на компанію.
Що там?
Нові ціни, поглянь.
Ціни на ковбасні вироби виростуть на 69 відсотків?
Шинка, філе?
- А я люблю зельц. - Я знаю.
М’ясна нарізка здорожчає на 110 відсотків? Клас.
Хто це придумав? Ти?
Перший хай підпише.
Ні, це політичне самогубство.
Хвилинку.
Поглянь-но сюди.
Що це?
Оперативне фото.
Твій синочок.
Він любить порозважатися.
Ми воювали, аби вони жили краще.
Шкода лише...
що він такий гонщик. Може постраждати.
Влаштуємо йому похорон державним коштом.
Чого ти хочеш?
Відпусти.
Давай сюди.
Фото чи ціни?
Я завжди знав, що ти порядна людина.
Спокійно.
Розслабся. Випий.
- Вирішиш щодо цього... - Іди вже звідси.
Знаєш, що це означає?
Знаю. Іншого виходу немає.
Як це — немає виходу?
Економіка! Надлишок грошової маси.
Філіпе, припини верзти дурниці.
Люди оскаженіють, і я їх розумію.
Але тільки таким чином ми збалансуємо пропозицію з вартістю попиту на товари
і послуги на ринку, Едеку.
Це просто корекція. Поглянь, хто це підписав.
Учені та професори.
Економісти.
- Вони молоді. - Так, але й модернові.
Вони їздять до Штатів.
- Я теж там був, і що? - Економіка — це точна наука.
Тут немає допусків, Едеку.
Корекцію треба застосувати.
Ми знизимо надлишок.
Експорт усе збалансує. Інакше справи можуть значно погіршитися.
Філіпе.
Ти не розумієш, що це надто важлива справа,
щоб довірити її економістам?
Вони виживуть.
Ми теж.
А як же люди?
Едеку, це тимчасово.
Коли це набуде чинності?
25 червня.
Едзю, чому не спиш?
Через виродка на «Фіаті».
Може, це Філіпів син.
Страшно переходити вулицю, коли він за кермом.
Наші діти забагато мають.
Не знають життя.
Не узагальнюй.
Своїх синів ми гарно виховали.
Що таке?
Цікаво, що люди говорять про мене.
Про тебе хороше говорять.
Вони тебе люблять.
Завтра перевіримо їхню любов.
Коли ціни піднімуться.
Я бажав їм добра.
Бажаєш, Едзю. Бажаєш добра.
Люди це бачать.
У них є робота.
Ти надто багато працюєш.
Тобі треба відпочити.
Товаришу секретарю.
25 ЧЕРВНЯ 1976 РОКУ
Металурги не вийшли на роботу.
Пішли із заводу, по дорозі до них приєдналися робітники ще з двох фабрик:
взуттєвої й ремонтної.
Зараз уся ватага прямує до губкому.
- Що там відбувається? - Перший секретар Радома чекає.
Ми обіцяли рішення до другої години.
Яке там рішення!
Ми вводимо підрозділи з Любліна, Лодзя та Кельці.
- І з Варшави теж. - Чому мене не повідомили?
Урсусівці вийшли на колії.
Розібрали колію, поїзд зійшов із рельсів.
Я так і знав.
Я це передбачав.
Полилося лайно.
Хто буде підчищати?
Прибиральники.
Товаришу перший секретарю, до Радому йдуть добре оснащені частини.
Ми їх заспокоїмо. Винних покарають.
Жодних заспокоєнь. Я забороняю.
Забороняю застосовувати силу проти робітників.
Це заколотники.
Вони грабують магазини, крадуть манаття.
То не працівники. Я в це не вірю.
- Робітники не підуть на це. - Не пали тут.
- Не під час страйку. - Але це факт.
Знаю я ці факти.
Ще раз кажу: жодних силових дій проти робітників. Дійшло?
Лише в крайньому разі.
Далі ми повинні сказати всім працівникам цих 44 фабрик,
як ми їх зневажаємо.
Що більше блюзнірства, то краще для справи!
Товаришу Масляку,
передайте мої вказівки народній міліції.
Так, товаришу перший секретарю.
Ти чув? Час побавитися.
Вдалося!
Я вип’ю за це.
Не забагато п’єш? Ми тільки починаємо.
- За два роки йому кінець. - Я ще не отримав детальних вказівок.
Ситуація в країні погіршуватиметься з року в рік.
Яке там «з року в рік»? Щомісяця ставатиме гірше.
- Дефіцит постачання й нормування. - Нормування?
- Як під час окупації. - Війна.
Почнімо з цукру. Солодкі часи скінчилися.
Є ще дещо. Треба розібратися з Калічаком.
А що тобі до військових?
Варшавському пакту торба, якщо синтез вдасться.
1978 РІК
Пошта.
Доброго ранку, Александре. «Доброго ранку, Маржено».
Хвилинку.
- Ще одне. - Що таке?
Конфіденційно.
Підпишися.
І дату постав.
Олеку.
Пані Маржено.
Я вже казала, що не піду з тобою.
- Ходімо зі мною. - Чому так офіційно?
Я на службі.
Пошта надійшла.
Це конфіденційно.
- Лише для першого секретаря. - Там цифри, які я маю побачити.
- Це на ім’я першого секретаря. - Товаришко, ви мені не довіряєте?
Я маю доступ до надсекретних даних.
Тут англійською.
З Кредитного фонду щодо боргів Польщі.
То перекладіть, прошу.
Я хочу знати зміст раніше за першого секретаря.
Це пов’язано з національною безпекою.
Не можу. Це виключно для першого секретаря.
Наскільки я знаю,
ви намагаєтеся покинути країну.
Хочете зустрітися з Лавалем у Франції.
Не ускладнюйте собі життя надміру.
Ця розмова залишається між нами.
Відпускаю вам усі гріхи.
До зустрічі.
Добрий день.
- Привіт. - Ти чула?
- Про що? - Тут блукає вампір.
- Що? - Я так боюся.
Краще нікуди не виходь поночі. Я молитимуся за тебе.
Дякую, це допоможе.
- Запасися борошном і цукром. - Нащо?
Я забила тобі місце в черзі.
- Дякую, не треба. - Уже почалося.
Він відпочиває у віллі, що обертається.
- У нього кришталева ванна. - Годі вже плітки розносити!
Розумієш?
Його дружина щотижня літає до Парижа.
- А я не можу. - Вандо, можеш.
Можеш. Вибач.
- Як твій малий? - Точно, вибач!
- Товаришу перший секретарю. - Так?
Прийшов конфіденційний звіт про борг Польщі.
Я його переклала, і ним зацікавився генерал.
- Він його прочитав? - Він попросив копію.
Шантажує мене.
Дякую, що розповіла.
Якщо він запитає, цієї розмови ніколи не було.
Борг надто великий, і це погано.
Економіка перегріта, а це навіть гірше.
І найгірше те, що в суспільстві існують інфляційні очікування.
Ми більше не можемо жити на широку ногу. Треба затягнути паски.
Ми маємо заощаджувати.
Треба, як я кажу, поставити ситуацію з ніг на голову.
Такі наші рекомендації.
Так.
Щось тут не те.
Якщо ми скоротимо інвестиції, що буде з економікою?
Виробництво скоротиться.
Саме так.
Якщо виробництво сповільниться, за ним і економіка теж.
Безробіття зростатиме у геометричній прогресії.
Але це добре. Безробіття — найкращий спосіб керувати суспільством.
Товариші, я чогось не розумію.
Мільйони безробітних.
Люди втратять роботу.
У них не буде грошей і засобів до життя.
- Які ж тут переваги? - Менше черг буде.
Це як з ліками, товаришу.
Спочатку гірке й несмачне, а зрештою допомагає.
Це така шокова терапія.
Дякую за пояснення.
На цьому все.
Я вчора отримав конфіденційний звіт від міжнародної організації.
Він стосується...
Почекаємо тоді на решту товаришів.
- Перепрошую. - Добрий день, товариші.
Дякую, що знайшли час. Прошу, сідайте.
Повторюся, для тих хто запізнився.
Як я вже казав, я отримав звіт від міжнародної організації.
Він стосується нашого держборгу.
Кажуть, ми забагато напозичалися.
Але ми побудували багато заводів.
Коли я вступив на посаду, пообіцяв,
що в кожному великому місті буде принаймні по одному заводові.
І слово намагаюся тримати.
Ми побудували багато заводів. І попереду ще багато.
Як вам відомо, я шукав можливостей за кордоном.
Наразі
західні фірми пропонують...
приватизацію деяких заводів.
- Ідеї? - Можна?
Прошу.
Ми тут усі комуністи. Принаймні, я точно.
Ми віддані соціалістичним ідеалам.
Ми віддані робітничому класу. Чому ми маємо слухати капіталістів?
Де знаходиться цей міжнародний валютний фонд?
- У Нью-Йорку, товаришу. - Навіщо ми взагалі це обговорюємо?
- У Вашингтоні. - Це ще гірше.
У тому Вашингтоні трасти, картелі,
безхатьки на вулицях, негри зі своїми зачісками,
а ми повинні їх слухати?
Товаришу генерале, а коли ви востаннє бачили негрів і їх зачіски?
Товаришу прем’єре, учора по телевізору.
- Канал наш? - Ні, імпортний.
Товариші, я з формального питання.
Вийшла книга Міхаліни Віслоцької.
Те ще бабисько.
Пише про, так би мовити, інтимні справи.
Маємо щось із цим вирішувати, товариші.
Дякую.
Правильно, товаришу, це дуже важливо.
У Польщі таких книжок не має бути.
Ви маєте рацію.
Товаришу, у мене важливі маневри.
Я уклінно прошу відпустити мене.
- Генерал має рацію. - Спокійно.
Я це ціную. Дякую. До побачення.
Бувайте.
Товаришу Масляку.
Я змушений розпустити зібрання. Дякую вам усім за участь.
- Нас розірвуть. - Не нас, а його.
Коли все вийде з-під контролю, ми візьмемо бика за рога.
- Ще дещо сталося. - Що?
Папою став поляк. Войтила з Кракова.
- З ним завжди були проблеми. - Москва з цим розбереться.
Позбудься Масляка. Він у курсі всіх наших розмов.
Я не хочу цього чути. Він порядний мужик.
Добре.
Або ти з ним розберешся, або вони розберуться з тобою.
І не кажи потім, що я тебе не попереджав.
Годі скиглити. Безвихідних ситуацій не буває.
Пані Маржено,
призначте зустріч з Калічаком.
Якомога швидше. Дякую.
Розкажи, що тебе гризе.
Що тобі розказати? Ти все одно не зрозумієш.
Проблеми в економіці.
Ти вже геть очманів на тих зустрічах чи як?
Ви там мудруєте, що економіка — то якась магія.
Вони просто хочуть, щоб ти так думав.
Секретар хай собі стрічки перерізає, а вони переймаються головним.
Займаються головним.
Не чіпляйся до слів!
Вони звинувачують нас у боргах!
А тепер ми маємо економити і притримати інвестиції!
То яка сума боргу?
- Майже 20 мільярдів. - І це багато?
Едзю.
Для домогосподарки це, звісно, чимало.
Сподіваюся, ти їх не послухав.
Едзю.
Іди. Я закінчу.
Покажи пальця.
Усе буде добре.
- Що там із Фергюсоном? - Є проблема.
- Фермерам потрібні трактори вже зараз! - Я йолоп.
Едварде, це американський трактор, розумієш?
У документації все в дюймах.
Вони мають перевести кожну цифру в метричну систему.
Кожен трактор треба спроєктувати заново.
А хто мав це владнати? Ти чи я?
- Ти ж тому туди літав! - Ми літали!
Ми там удвох були.
У вас тут хороша горілка й шинка.
Горілка й шинка.
Я неправильно сказав?
Ти думав, тут самі білі ведмеді бігають.
А тепер — самі горілка й шинка.
Так, але мені цікаво, чому цієї шинки немає у звичайних магазинах.
Донедавна була.
Усе змінюється.
Я бачила звіт про державний борг Польщі.
І?
Схоже, масштабна криза неминуча.
Це не через звіт.
Це лише негативна пропаганда.
У поляків якесь ірраціональне почуття провини. Подумаєш, борг!
Що таке 20 мільярдів доларів? Ви чудово пораєтеся.
- Що бажаєте? - Я — нічого.
Чорну каву й колу для мене.
Як це?
По-перше, 20 мільярдів — це направду мало.
По-друге, ви багато інвестуєте. Це ваш капітал.
По-третє...
нафтова криза.
Саме так.
Європа потребує вас, а не навпаки.
Європа кусає власний хвіст.
Без нових ринків через 15–20 років у нас буде криза.
Як цього уникнути?
Поки що легко. Ми й далі позичатимемо вам гроші.
Двадцять мільярдів боргу, Ґереку? Ми б хотіли позичити тобі більше.
Але ми тільки позичаємо і...
урешті-решт, залишимося в боргах.
Вибачте, я не розумію польської.
- Паскудник. - «Паскудник».
Звучить гарно. Що це означає?
Це означає негідник!
Ви нам ще подякуєте.
Мені здавалося, що тут були якісь...
теорії змов.
Немає ніяких теорій змов.
Є просто вчення Святого Волтера із Сітібанку.
Ми позичаємо гроші країнам, бо вони не банкрутують.
Бізнес є бізнес!
ЛІТО 1979 РОКУ
Ходімо, прошу.
Сюди.
У вас є 20 хвилин.
Едварде, присядь.
Юна.
«СРСР охороняє мир
і шлях до соціалізму, щастя трудящих мас.
Ми не залишимо братську Польщу без допомоги.
Плідний економічний обмін і близька дружба —
основа нашої взаємної співпраці».
Товаришу генеральний секретарю,
прошу вашої поради.
У мене є проблема.
У тебе контру треба взяти за рога.
Розумієш?
Ходімо.
Прошу, сідайте.
Послухайте.
Година «Z».
Воєнний стан у Польщі...
треба вводити взимку.
Після закручування гайок усьому суспільству.
Це має принести всім полегшення
після місяців страйків, анархії й катастроф.
На вулицях має бути небезпечно.
Ми оголосимо амністію.
Звільнимо психопатів і злочинців.
Горілка має бути доступною всім.
Ґерека та його команду, їхні досягнення
треба висміювати.
Із самого Ґерека зробити злодія,
американського, французького та німецького агента.
1980 РІК
Що це таке?
Може, мені хтось пояснить?
Товариші?
Що тут пояснювати?
Ти ж його знаєш.
Тяжко дивитися, як хлопак зруйнував кар’єру батька.
У мене теж є син.
Ми намагалися запобігти цьому.
Але плітки про це
уже ширяться Варшавою.
Філіпе.
Я подаю у відставку.
- Гадаєш, це вихід? - Так, гадаю.
А ви що скажете?
Його відставка — єдиний вихід.
Дякую, генерале.
Лишайся з цими гнидами.
Що ви сказали? З якими гнидами? Перепрошую.
А хто накрав? Хто крав?
Як ваш син міг собі це дозволити?
Товаришу, світ про вас ще дізнається.
Втрачати владу боляче.
Заспокойтеся, товаришу генерале.
Стиштеся.
Товаришу секретарю, ми пережили важку зиму.
Експорт має переважати над імпортом для виплати короткострокових кредитів.
Прем’єр-міністр має бути відповідальною людиною.
Він має бути відданим
і проявляти смирення.
Товаришу генерале, бачу, що ви дуже обізнані в цих справах.
То, може, ви виконуватимете цю роль?
Я?
Товаришу перший секретарю, я військовий.
Я керую армією. Я не можу взяти на себе таку відповідальність.
То кого ви пропонуєте?
Завтра в нас нарада усіх міністрів нашого табору.
Треба когось відправити.
Маю пропозицію: давайте я цим займуся.
Що скажете?
Товаришу перший секретарю, я на хвилинку.
- Гавкає, три літери. - «Пес».
Ні. О, підходить по вертикалі.
Зараз?
Що ви робите?
Документи для дітей алкоголіків. Я тим часом розгадую кросворд.
- Маржена на цьому розуміється краще. - Ходімо зі мною.
Ви станете прем’єр-міністром.
- Дякую! Але я не годжуся на це. - Ходіть.
Згодитеся.
Я хочу запропонувати товариша Васяка на посаду прем'єр-міністра.
Він працює з людьми. Він знає проблеми громадян.
Він буде співпрацювати.
Що ми робимо далі?
Що треба робити?
Він молодий і ще вчиться.
Товаришу генерале, виконуйте свою роль.
Нам потрібен привід.
Іскра.
Передайте своїм шпигунам і далі.
- І скорочуйте запаси. - Робимо.
Наші склади тріщать по швах. Виробництво йде повним ходом.
Що нам ще робити?
- Експортуйте. - Куди?
- Експортуйте до Радянського Союзу. - І хліб теж?
Хліб лишіть товаришу генералу на забавки.
Іду, іду.
СЕРПЕНЬ 1980 РОКУ
Яловичий язик, будь ласка.
Ой, а в нас нові ціни. Я ще їх не поміняла.
ВАРЕНИКИ З КАПУСТОЮ, ЯЗИК У СМЕТАНІ, СВИНЯЧА РУЛЬКА, ВАРЕНИКИ З М’ЯСОМ
Це було очікувано.
Почалося.
Мені тоді пельмені.
Сьогодні ми замовляємо лише пельмені.
Мені пельмені.
Вибачте, що перериваю вашу відпустку, але ситуація досить напружена.
Почалося в Любліні й Ґданську,
але перерви в роботі уже в інших містах і на заводах.
Відколи це ми називаємо їх перервами?
Раніше називали їх страйками.
Ми не хочемо дратувати суспільство.
Люди вже й так роздратовані. Що там сталося в Любліні?
- Вони приварили локомотив до рейок. - Звична ознака бунту робітників.
Віз пральні машини й харчі до Радянського Союзу.
- Ще гірше. - Це ще не все.
Заблокували залізничний вузол,
ключовий для постачання частин Червоної Армії
у Легниці та НДР.
Радянський посол втрутився чотири рази.
Що з тобою? Задишка?
Гарна сьогодні погода, правда?
Гарна погода. Я бачу, Влодзиме, що країна в руїнах, а ти процвітаєш.
Навіть у машині прем’єр-міністра приїхав. Браво.
Усе змінюється.
День добрий.
Добрий день. Кепський у вас вигляд, товаришу.
Йому треба відпочити.
Як цікаво. Я щойно повернувся з відпустки.
Значить, вам треба відпочити довше.
- Де пані Маржена? - Як це — де?
Вибачте, хто?
Пані Маржена Пазік, моя секретарка.
Вона звільнилася.
Є! Світовий рекорд!
Стрибок на 5,78 метра, тож у нас...
Подобається вам це жест?
Я дивлюся спорт, а не жести.
Радянський посол вимагає вибачень за цей жест.
- Мені байдуже. - Що за нерви? Товаришу перший секретарю.
Годі вже про спорт.
- Згодні, Масляку? - Згоден.
Верф у Ґданську стала.
У нас є зафрахтовані кораблі.
Ми не отримаємо валюти за ті, що мали відправитися на захід.
І дістанемо копняків від Совєтів, якщо не доставимо обіцяне.
Мій головний спец.
Він знається на ситуації на узбережжі та в інших місцях.
Генерале.
Капітане.
Товариші, ось вам звіт про верф.
Там утворено об’єднаний страйковий комітет.
Хто головує?
Лідер — якийсь Лех Валенса.
Електрик на кораблі. Є й інші, але до нього всі прислухаються.
Антисоціалісти допомагають йому.
З Варшави. Куронь і його банда.
Чекай.
Добрий день. Можна зайти?
Звісно.
- Вибачте, я геть не готова, я не чекала. - Нічого, я хочу поговорити.
У мене немає ні кави, ні печива...
Як це сталося?
Вони сказали, що бракує інструктажу з техніки безпеки.
Слухай, я можу довіряти лише тобі.
- Дякую. - У тебе гості?
Як бачиш.
- Вітаю, пане перший секретарю. - Вітаю.
- Хотіла позичити трохи солі. - Немає в мене солі.
- Шкода. Благослови вас Господи. - Бувайте.
Я вже йду. Бувай.
- Перепрошую. Це сусідка. - Мені потрібна твоя допомога.
Маєш довірених людей?
Едзю.
Добре, що ти прийшов.
Вечеря готова. Поїси. Я приготувала зрази.
Едзю.
Ти маєш поїхати звідси.
Куди?
Повернешся до Сілезії. Небезпечно тут лишатися.
А ти зі мною їдеш?
Я мушу залишитися тут.
Ти перечекаєш найважчі часи.
Ти здурів.
- Послухай... - Я без тебе нікуди не поїду!
Чуєш? Ти мене не змусиш!
Забудь. Зрозумів?
Не чіпай мене! Відпусти!
Стасю, заспокойся!
Благаю тебе.
Поїдеш негайно.
- Я благаю тебе. - Ходи. Ходи й поїж.
Зустрітися з примасом?
Сміливий крок.
Слухай, Масляку.
Ви влаштуєте для мене зустріч у нашому урядовому палаці в Натоліні.
- Ви ж можете, так? - Звичайно.
Дякую, товаришко.
Нехай Бог благословить вас.
Добрий день, і дякую за вашу милість відповісти...
на моє запрошення.
Може, зайдемо? Тут говоритимемо?
Тут виникла проблема з воротами.
Але я живу неподалік, у Кларисево.
Може, з огляду на ситуацію...
Гаразд. Я завітаю у ваш дім.
- Поїду за вами. - Дякую.
У вашому найближчому оточенні зріє змова.
Мені казали, але я не хотів у це вірити.
І скажи мені, чи віриш ти у Бога?
Ніколи не пізно навернутися, сину мій.
Ваше Високопреосвященство.
- Я ж соціаліст. - А яка різниця?
Вибачте.
Ви від нас стільки натерпілися.
Минуле лишається в минулому. Я пробачив своїм кривдникам.
Я помолюся за вас.
І Святий Отець на Престолі Петра щодня молиться за свою країну.
Просить за неї.
Поговорімо.
Якщо я не розберуся зі страйками, це зроблять за мене.
- Знаєте, що це означає? - Тобі потрібна наша підтримка?
Якщо ти віриш у Бога,
тоді я, скромний слуга Господень, підтримаю тебе.
Дозволь.
Благослови тебе Господь. Тобто...
Дякую, Ваше Високопреосвященство.
Бийся, сину, бийся.
Ти маєш бути сильним. Поїхали.
26 СЕРПНЯ 1980
Відроджена Польща відбудувала Варшаву, Ґданськ,
Вроцлав і багато інших міст.
Усе завдяки терпінню й тяжкій праці.
Але це сталося не відразу.
Наша Батьківщина тяжко працювала.
А треба працювати ще більше.
Хоча кожна людина має право відстоювати свою позицію,
принаймні утримуючись від роботи,
але ми знаємо, скільки може коштувати таке рішення.
Саме тому праця, а не неробство,
є союзником людини в особистому житті,
сімейній злагоді
і процвітанні нації.
Що чесніше ми працюємо,
то менше позичаємо.
Можливо, вимоги й правильні.
Як і зазвичай.
Але їх неможливо
так одразу задовольнити одним махом.
Їх виконання має бути поетапним.
Для цього потрібно говорити.
Розберімося з церквою.
Підженіть машину.
Ти знаєш, що робити.
Зачекайте на мене.
- Так? - Вітаю. Упізнаєте мене?
Звісно.
-Покличте її, будь ласка. - Добре. Кличу Маржену.
Алло?
-Ти готова? - Без сумніву, пане Едварде.
Не називай мого імені чи прізвища.
Підеш у каси «Лот» і купиш два квитки до Ґданська на завтра.
Я маю зустрітися з ним особисто.
- З Валенсою? -Що я тобі казав?
Побачимося завтра у Національному аеропорту.
- Мені треба подзвонити. - Маю йти.
- Мені треба подзвонити. - Уперед.
Усе гаразд?
Так. Він їде в Лодзь.
Нову сорочку пошити хоче.
Маю йому допомогти. Сам не хоче там вештатися.
Може, знайдемо й новий костюм.
- Дякую. - Нема за що.
- Я повернуся. - Гаразд.
5 ВЕРЕСНЯ 1980 РОКУ
Дякую.
У Білостоку почалися нові страйки.
Довелося втрутитися народній міліції.
Зупинилися хімзаводи в Освенцимі й «Поліфарб» в Цешині.
У Бельсько-Бялій не працює пошта.
А також ферми в Подбескідзе.
Підписана в Ґданську угода, видно, не допомогла.
- Що скажете? - Що я скажу?
Угоди, укладені в Сілезії, досі діють.
Кожен завод хоче мати власну «Солідарність».
Якщо вам як Ягельському доведеться їздити по країні, не вистачить сил і здоров’я.
Знаєте, що люди кажуть?
Що у вас є кришталева ванна і золотий туалет.
Ви раптом перестали заїкатися?
Іноді воно саме проходить.
Кажуть, у вас є яхта й арабський кінь.
То Щепанський по телевізору казав.
Ваша дружина щотижня літає до Парижа,
- Зачіску в перукаря поправляє. - Як ви можете? Це ж нісенітниці.
За що купила, за те й продаю.
А люди кажуть, що товариш — злодій.
А якщо це й неправда, лідери робітничих партій прислухаються до людей.
Займіться своїми справами, а я робитиму своє.
Я лише передаю вам слова людей.
Ми їдемо в кардіологічний інститут в Аніні, щоб виключити серцевий напад.
Прошу, відпустіть мене.
Ацетилсаліцилова кислота, дві ампули.
Що ви мені даєте? Облиште мене.
Прошу, заспокойтеся. Ми скоро приїдемо.
Я вам забороняю. Я ще маю якісь повноваження в цій країні.
Позбавте його членства в партії, усіх титулів, нагород, медалей
і почесних звань.
Це вже не перший секретар Ґерек, а просто нікчема.
Жодних похоронів коштом країни, навіть квітів.
Так.
Тобі б пасувало.
Навіть я вип’ю за це.
Генерал слухає.
Ви впевнені?
- Сволота. - Що там?
Він вижив.
Алло.
- Мені треба... -Чого тобі треба, Ґереку?
- Ти більше тут не працюєш. Зрозумів? -Масляку?
Це я тебе створив.
- І я тебе знищу. - Чого ти хочеш?
Усі діти глузуватимуть з тебе до кінця днів.
Ти так і залишишся парією та злодієм.
- Я не вкрав ні копійки. -Досить. Про це ніхто й не спитає.
До того ж ти був лише пішаком.
Заводи, які ти збудував, підуть до біса.
Без народу ти безсилий.
Через кілька десятиліть
не буде ніякого народу.
Ти збудував автостради — їдь ними на вихід.
Власник житла хоче, щоб ви вибралися.
Негайно, звісно.
Рухайтеся.
Даю п’ять хвилин, щоб зібратися. Ясно?
Бонжур, Ґереку.
П’ять хвилин.
18 ЖОВТНЯ 1981 РОКУ
Правильна людина на своєму місці.
- Щасти вам, товаришу генерале. - Дякую.
Я охоронятиму союз між Польщею та Радянським Союзом.
Хутчіше.
- Вітаю. - Я охоронятиму союз між нашими державами.
Саме так. Так і є.
Як ти й хотів.
Перепрошую.
Я хотів особисто вам подякувати.
Завдяки вам радянські товариші довірилися нам. Я це ціную.
Свиня зрадлива.
НІЧ ІЗ 12 НА 13 ГРУДНЯ 1981 РОКУ
Чого так довго? Служба безпеки.
- Ви йдете з нами. - Що тут коїться?
Ворушіться, Ґереку. У вас п’ять хвилин.
Проходьте, прошу. Заходьте.
Чим ми завдячуємо вашому візиту?
- Що діється? - Я не знаю.
Досить придурюватися.
Гірке.
Що відбувається?
Можна поговорити з дружиною?
У нас немає на це часу.
Чого ви хочете від мого чоловіка?
Замало крові попили?
Стасю, заспокойся. Вони просто виконують наказ.
- Візьми. - Що це таке?
Просто бери.
Годі вже пестощів. Особливо, коли народ дивиться.
Швидше.
Вибачте. Пальто.
Ґереку, часу обмаль. Хутчіше.
- О Боже... - Нічого.
Усе добре.
- Одягай. - Ще довго?
Ходімо. Давай.
Ходімо, я сказав.
Куди ви забираєте мого чоловіка?
- На курорт. - Я пошлю звістку, щойно зможу.
Візьми валізу.
Залазь.
Сідай у машину.
Едзьо.
Пригнися, бо голова злетить.
Куди ми летимо?
Совєти повернулися?
Вони й не зникали.
Що, у біса, коїться?
Генерал віддав наказ.
Не без допомоги Москви.
Тихо, не патякайте.
Вилазьте! Швидко!
Що відбувається, лейтенанте?
Ніяких питань.
Пахне Росією.
Це радянський холод. Я відчуваю.
Стуліть пельки! Не знаю, чому командування вас пожаліло.
- Я б вас одразу застрелив. - Де ми?
Замовкни!
Наша батьківщина стоїть над прірвою.
Здобуток багатьох поколінь, Польща, що відродилася з попелу,
розвалюється.
Державні структури перестають функціонувати.
-Щодня економіці наносяться нові удари. - Прізвище.
- Ви, товаришу, мене не впізнаєте? - Назви своє прізвище.
Ґерек.
- Ім’я. - Едвард.
- Ім’я батька. - Адам.
- Сімейний стан. - Досить, лейтенанте.
- Я майор. - Номер 202.
- Прізвище. - Олак.
- Як? - Олак.
- Станіслав. - Ім’я батька.
Поглянь на нас.
Ідемо по курсу.
Добре, що ми в Польщі. Мені полегшало.
Назад до першооснов.
Я залишуся до середи.
Він тут постійно стоятиме?
Принаймні пеніциліну нам не забракне.
Повірити не можу. Глибоке.
Я власноруч підписав документи, щоб закрити цей полігон.
До найближчого села 20 кілометрів.
Ви — ганьба польської нації.
Соціальні покидьки.
Але ваша батьківщина, як добра мати, не викидає вас із гнізда.
У цьому закладі ви осмислюватимете свої помилки
і збочення.
Після того, як ви нахабно пограбували націю, об’їдаючи її, як паразити.
Невдале порівняння.
Маєте право на одну гарячу страву в день і 15 хвилин прогулянки.
За весь свій розбій
ви відповісте перед державним трибуналом.
Вас можуть за це розстріляти.
Питання є? Немає. Ліворуч.
Підніміть його.
Марш усередину.
Як то кажуть, з нагоди сьогоднішнього вечора.
З нагоди Святвечора...
Веселих свят.
Завтра в той же час.
Панове, прошу.
Пригощайтеся.
Здійми руку, дитя Боже
Благослови рідну землю свою
Доброю порадою, небоже
Підтримай силу її живу
Наш дім і майно все у ньому
З усіма селами та містами
Слово стало тілом Христовим
І живе з-поміж нами
Мої щирі вітання, генерале.
У вас непогана польська.
- Моя дружина звідси, тому... - Я знаю. Ми все знаємо.
Вітаємо на новій посаді.
Я пропоную повну співпрацю. Щоб усунути помилки попередника.
Ми пропонуємо повну співпрацю.
Я весь до ваших послуг.
Пане генерале.
Незважаючи на західні санкції, ми можемо запропонувати вам мільярдні кредити.
Як це зробити?
Ви ввели обмеження, ембарго.
Рейган заборонив імпорт кормів. Замордував польських бройлерів.
Залишмо це нам. Ні французьких, ні американських грошей не буде.
Усе прийде з офшорних зон, з Багамських островів і Панами.
Вам тепер не треба ні про що турбуватися.
Гаразд.
Лише готівка. Ніяких там ліцензій, технологій і рослин.
Досить уже з мене робітничого класу.
Він розуміє.
Добре.
Гроші мають бути до свят.
Мушу дати людям трохи фруктів.
Жодних проблем не буде. Даю вам своє слово.
Якщо ви колись захочете змінити систему,
ми пришлемо вам професора з Гарварду.
- Він експерт. - Звучить чудово.
З вами надзвичайно приємно мати справу.
1982 РІК
Я радий, що ти прийшов, синку.
Уся родина на тебе чекає.
Я понесу це.
ДІЄПИС ҐЕРЕКА — УНІВЕРСАЛЬНА ІСТОРІЯ
СПРОБИ ЩОСЬ ЗМІНИТИ
У КРАЇНІ, ЯКУ БУЛО ЗРУЙНОВАНО ПІД ЧАС ДРУГОЇ СВІТОВОЇ ВІЙНИ.
КРАЇНИ, ЩО ВТРАТИЛА МАЙЖЕ ПОЛОВИНУ СТАТКІВ
І П’ЯТУ ЧАСТИНУ НАСЕЛЕННЯ.
ҐЕРЕК ПОБУДУВАВ БІЛЬШЕ НІЖ 600 НАЙСУЧАСНІШИХ ЗАВОДІВ
У НАЙПЕРСПЕКТИВНІШИХ ГАЛУЗЯХ: АВТОМОБІЛЕБУДУВАННЯ, ЕЛЕКТРОНІКИ Й ІНШИХ.
От цікаво,
чи скаже хтось, що я був хорошою людиною,
поляком,
господарем
і патріотом.
Що я дійсно любив цю країну.
ЦЕ БУВ ЦИВІЛІЗАЦІЙНИЙ СТРИБОК, НА КШТАЛТ НІМЕЦЬКОЇ ПРОМИСЛОВОЇ РЕВОЛЮЦІЇ
АБО ВХОДЖЕННЯ ПІВДЕННОЇ КОРЕЇ ДО СПИСКУ
НАЙБАГАТШИХ КРАЇН СВІТУ ПІСЛЯ ДРУГОЇ СВІТОВОЇ.
ПОЛЬЩА ДОСЯГЛА ПІКУ ЗА КІЛЬКА РОКІВ, ПОКИ НЕ СТАВСЯ ДЕРЖАВНИЙ ПЕРЕВОРОТ.
Переклад субтитрів: Наталка Дяченко