Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I begynnelsen er det ingenting.
Ikke noe begrep om noen robotutforsker
som kravler på overflaten av en annen verden.
Og så, gradvis, begynner du å tenke.
Du begynner å handle. Du begynner å bygge.
Og de maskinene blir til.
I 2003 BLE TO SØSTERROBOBER KALT OPPORTUNITY OG SPIRIT SENDT TIL MARS.
MAN FORVENTET AT DE SKULLE LEVE I 90 DAGER.
Mange der ute ville si: "Det er bare roboter."
Men da vi skrudde dem på for første gang,
ble de mye mer enn bare roboter på en annen planet.
OPPORTUNITY - HAZCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -40°C
INNKOMMENDE...
VEKKESANG. SPILLER...
NASA: GOD MORGEN, OPPORTUNITY. PÅ TIDE Å VÅKNE!
Merkur
Flyr gjennom alle grader
Dans nede på de
Skitne og støvete stiene
Streif om du vil
Streif gjennom verden
Streif om du vil
Uten vinger, uten hjul
Streif om du vil
Når roveren er på Mars, har den sitt eget liv.
Den har energi som pulserer gjennom årene.
Og den trenger å få kjærlighet.
Så vi prøver å holde henne så trygg som mulig.
Men noen ganger er hun egenrådig.
OPPY: DRIVVERK STOPPET. FARE OPPDAGET.
NASA: DU KAN FORTSETTE.
DET ER BARE SKYGGEN DIN.
Så ja, det er bare en robot.
Men gjennom denne roboten er vi på et utrolig eventyr sammen.
Og hun blir et familiemedlem.
GOOD NIGHT OPPY
JETDRIFT-LABORATORIUM (JDL) PASADENA I CALIFORNIA
KONTROLLSENTER NASAS MARSPROGRAM
NASA
JENNIFER TROSPER OPPDRAGSLEDER
Noen ganger lurer vi på,
når vi ser opp på nattehimmelen...
...om vi er alene i dette universet.
Og prøver å forstå at det er et av de store mysteriene vi har.
Gjennom århundrene
har Mars vært en gåtefull liten rød prikk på himmelen.
ROB MANNING SYSTEMINGENIØR
Den nærte fantasien til millioner av mennesker.
Hva foregår i det fjerne landet?
Det overordnede målet i hele Mars-programmet
har vært spørsmålet: "Har Mars hatt liv?"
Så særlig tidlig i Mars-oppdragene...
ASHLEY STROUPE ROVERSJÅFØR
...fulgte vi vannet.
Det er fordi, i hvert fall på jorda, hver gang vi finner vann...
...er det liv.
Så spørsmålet er: "Var det vann på Mars?
"Og hva slags vann?
"Og kan det ha opprettholdt liv?"
Så på midten av 70-tallet var de to Viking-oppdragene
på en måte høydepunktet av utforskning på den tida.
NASA sendte to banesonder og to landere,
som ville gi oss et helt nytt perspektiv på Mars.
Ja, det er bra.
STEVE SQUYRES FORSKNINGSANSVARLIG
Det er morsomt å ha så intense minner
forbundet med en rekke 40 år gamle piksler.
Men jeg har det.
Jeg husker første gang jeg så det.
Under Viking-oppdraget
var jeg geolog med hammer i hånden.
Jeg dro ut i felten og drev med geologi-feltarbeid.
Fascinerende vitenskap,
men det jeg syntes var skuffende ved det,
var at det ikke fantes nye steder å utforske.
Men så begynte jeg å jobbe med bilder fra Viking-banesondene.
Og jeg så ned på Mars, med disse bildene,
og jeg ante ikke hva jeg så på.
Men det vakre var at ingen gjorde det.
Jeg så på ting ingen hadde sett på før.
Og jeg visste at jeg skulle utforske verdensrommet.
De to Viking-banesondene, da de så ned på Mars,
så de at: "Det er rart.
"Det kan være tegn på vann som har rent.
"Var Mars en gang en grønn planet, med levende ting og blå hav?"
ROB MANNING SYSTEMINGENIØR
Skulle gjerne ha dratt dit selv. Men vi kan ikke det.
Og jeg bare visste, ut ifra min erfaring som geolog,
at hvis vi fikk en rover ned på Mars' overflate,
og den kunne kjøre rundt og reise
og faktisk se på steinene,
så kunne vi finne ut sannheten om Mars' historie.
Så fra og med midten av 80-tallet
brukte jeg ti år på skrive fremlegg til NASA.
Men alle fremleggene mislyktes.
Den ubehagelige sannheten kunne vært
at jeg hadde kastet bort et helt tiår av karrieren
uten resultater å vise til.
Men så satte vi sammen et team ved JDL.
Kunne vi faktisk bruke roveren Steve Squyres hadde forestilt seg,
og bruke landingssystemet vi allerede hadde designet?
LANDINGSMODELL
Så vi skrev et fremlegg og presenterte det for NASA.
Og vi fikk omsider en telefon
som gjorde drømmen vår til virkelighet.
Jeg er veldig glad for at vi kan kunngjøre
at vi skal vende tilbake til Mars med full kraft.
SCOTT HUBBARD DIREKTØR FOR MARS-PROGRAMMET, NASA
Med tvillinger. Mars-tvillingroverne.
SPIRIT OPPORTUNITY
Vi kalte dem Spirit og Opportunity.
Dette var ti år med fremlegg
som omsider ga resultatet jeg hadde drømt om.
Men jeg tror at hvis jeg hadde visst hele tida
hvilken strevsom vei det ville bli derfra,
for å faktisk komme til Mars' overflate,
ville jeg ikke ha følt meg fullt så opprømt.
Kan vi sette oss? Vi ønsker å begynne.
MARS-UTFORSKNINGSROVER OPPDRAGSSYSTEM - VURDERING AV DESIGN
Jeg er her som prosjektingeniør.
For å se til at helheten henger sammen,
flygnings- og oppdragssystemene.
Jeg skal gå gjennom oppskytning, cruise og EDL...
Målet vårt var å bygge
to autonome soldrevne rovere,
som kunne overleve 90 soler, tre måneder, på Mars.
Og vi hadde håpet at minst en av dem ville fungere.
JENNIFER TROSPER OPPDRAGSLEDER
Men vi visste at om vi ikke fikk det til, ville ikke oppskytningen bli noe av.
Timeplanen for reisen til Mars
er drevet av planetenes posisjoner.
Og hvis man går glipp av oppskytningsmuligheten,
er den neste 26 måneder senere.
JORDA MARS
Det er ikke nok tid til å designe, utvikle og teste to rovere
og sette dem på to raketter.
Og presset teamet er under, er enormt.
Så vi måtte finne et utrolig team...
2 ÅR TIL OPPSKYTNING
...som jobbet døgnet rundt for å få det til.
Fra tidlig av var jeg opptatt av Star Trek.
Jeg ville være Geordi La Forge.
Ingeniører, dette er La Forge.
Slå av alle transportere. Jeg er på vei.
Jeg ante ikke hva jobben var.
Jeg visste at de var "ingeniører", men jeg visste ikke hva det var.
Jeg visste bare at jeg ville være den som alltid fikser ting.
Byggingen av Spirit og Opportunity begynte med en tavle.
"Vi vil ha et 90-dagers oppdrag.
"Og vi vil finne bevis på tidligere forekomst av vann.
"Hva må vi gjøre for å få til det?"
Så måtte et team av forskjellige ingeniører
virkeliggjøre den roveren.
Dette var mitt første oppdrag.
Og det var veldig spennende,
å gjøre noe ingen har gjort før.
Jeg vokste opp i Ghana.
Som barn var jeg veldig fascinert av radio.
Og jeg var nysgjerrig. "Er det folk inni radioen?"
En dag åpnet jeg en radio og ble skuffet over å ikke finne noen.
ASHITEY TREBI-OLLENNU ROBOTIKKINGENIØR
Derfor fascinasjonen for ingeniørvitenskap.
Når det gjelder roverdesignen,
var det et bevisst valg å gjøre den menneskeaktig.
Som geolog ute i felten
tar man typisk steinen, knuser den og ser inni den.
Så roboten trenger en robotisk arm,
som har mange instrumenter for å måle med
og mikroskopiske bilder... som et multiverktøy.
Oppløsningen i roverens kameraer
svarer nøyaktig til menneskelig 6/6-syn.
CASSINI VIMS
Så plutselig ser de veldig ut som øyeepler.
Og høyden på roveren var 1,58 meter.
Det er menneskets gjennomsnittshøyde.
Så det ville føles som om roveren kjørte og tok bilder
som om et menneske gikk rundt på overflaten.
Bare en boks med ledninger, ikke sant?
Men du ender opp med en litt søt robot...
DOUG ELLISON KAMERAOPERATØR
...med et ansikt.
Så vi hadde disse flotte vitenskapelige instrumentene.
Men når man setter alt det i roveren,
blir massen større.
18 MÅNEDER TIL OPPSKYTNING
Da blir dette et stort problem for landingen på Mars.
Men det jeg prøver å se på, er å bruke
seks små gummistropper festet her til kollisjonsputene.
Og utfordringen her er at det er flere måter å gjøre det på.
Vi vet ikke hvilken som er best. Og vi får bare én mulighet.
Så landingssystemet hadde store kollisjonsputer som blåste seg opp,
og de ville sprette over overflaten.
Det største problemet fra første stund
var at vi regnet ut hvor mye Spirit og Opportunity ville veie.
Og ville de kollisjonsputene takle vekten?
Så vi begynte med tester.
-Hva i... -Dette er jo bare flott.
-Ikke et problem. -En fin stein.
-Ja. -Jeg liker denne steinen.
Ja.
Så vi testet kollisjonsputene
med den typen stein vi kunne møte på Mars.
Dette er det første slippet.
Store gapende hull i disse kollisjonsputene.
Blir revet opp av steinene, og vi tenkte: "Dette er ikke bra.
"Ikke i det hele tatt."
Fallskjermene var en annen historie.
1 ÅR TIL OPPSKYTNING
Tre, to, én.
Da vi gjennomførte testene med den store rakettformede lasten
og slapp den fra et helikopter,
den første... fallskjermen revet i filler.
Den andre...
...ble revet i filler.
Så vi innså at vi ikke hadde en fungerende fallskjerm.
Dessverre var fallskjermen som nettopp eksploderte,
den vi planla å bruke på Mars.
Gå til kjernen.
Du er i alvorlig trøbbel.
Hvilken del av dette er oppmuntrende?
Hvor er du bekymret?
Det er en liste med farer de har kommet til meg med,
og jeg har lagt dem sammen.
De tilhører kategorien av alt som vi tror kan gå galt.
Jeg forstår bekymringen din.
Du tenker: "Dette er en nasjonal verdi på mange milliarder dollar.
"Dette kan bli en komplett katastrofe."
10 MÅNEDER TIL OPPSKYTNING
Ok, vi er klare.
VIBRASJONSTEST
Da setter vi i gang.
SPIRIT TESTES
Vi bygde Spirit og Opportunity
med den hensikt å gjøre dem til identiske tvillinger.
Og de startet slik, men ting utviklet seg raskt.
FULLT NIVÅ
Det var det.
Hele veien gjennom montering og testing
ble alltid Spirit testet først. Og hun mislyktes.
-Trekk unna. Én gang. -Vi mistet en bøssing.
Mistet vi en bøssing?
Se på dekket.
Og så kom Opportunity.
OPPORTUNITY TESTES - SPIRIT TESTES
Er det gøy?
OPPORTUNITY TESTES
Tre, to, én.
Stopp.
Takk.
Og Opportunity besto hver test med glans.
Så selv før vi forlot planeten, var Spirit brysom,
og Opportunity var lille frøken Perfekt.
7 MÅNEDER TIL OPPSKYTNING
Så etter lang tids testing og bygging av roverne
var det på tide å sette Oppy på bakken.
Dette var første gang
vi pustet liv inn i roveren.
Beveg deg.
Hennes første skritt.
Jeg var begeistret!
For det var liksom: "Den lever!"
Hun ble nesten som en levende ting.
En ekte levende robot du kan forestille deg skal til Mars
og gjøre ting du har drømt om å gjøre der.
Å si at det var som en fødsel, er å trivialisere det å bli forelder,
men det føltes på et vis slik.
Men du føler at det ikke er sikkert
om barnet ditt er klart for denne ville og farlige verden.
Hadde vi gjennomført all testing vi ville gjøre?
Absolutt ikke.
Men til slutt slipper du opp for tid.
Og det var på tide å fly.
MORGEN FOR OPPSKYTNING KENNEDY ROMSENTER
Vi var der ute, kl. 05.30.
Men for oss er det mye tid,
mange timer, mange søvnløse netter som kulminerer i dette.
Det er surrealistisk. Jeg vet ikke hva som vil skje.
Skikkelig sommerfugler i magen.
PLANTERS
Lykkepeanøtter.
Spirit ble skutt opp først.
SPIRIT-OPPSKYTNING 10. JUNI 2003
Og Opportunity tre uker senere.
OPPORTUNITY-OPPSKYTNING 7. JULI 2003
Dette er Delta Launch Control. Åtte minutter og 40 sekunder gjenstår.
Og jeg var i kontrollrommet for Spirit ved JDL.
Jeg liker faktisk å ha en jobb å gjøre.
For da er jeg fokusert.
Og det er litt vanskeligere å bli emosjonell,
for du har noe du må fokusere på.
Dette er siste sjekk av Spirit MER-A-romskipet.
Jeg er en bondejente fra Ohio.
Jeg vokste opp med oppdrett av sauer, griser og kyr.
Og faren min hadde jobbet i Army Corps of Engineers,
med de første rakettene,
og han fortalte meg utrolige historier.
Men romfartsteknikk var ikke noe jenter rundt meg drev med.
Så jeg kunne ikke forestille meg
at jeg ville få mulighet til å sende en rover til Mars.
-MER-2 er klar for oppskytning. -Mottatt.
Ti sekunder igjen. Du begynner å bli engstelig.
Ni, åtte, sju, seks, fem, fire,
-tre, to, én. -Tre, to, én.
Motorstart. Og oppskytning.
OPPORTUNITY - SPIRIT
Du hører den raketten...
Ikke noe fyrverkeri, ikke noe fyrverkeri,
ikke noe fyrverkeri, ikke noe fyrverkeri.
Avlastning integrert. Fartøyet reagerer.
Fartøyet kommer seg veldig bra etter oppskytningovergangen.
Vet ikke om jeg felte en tåre, men jeg tror...
Denne raketten bærer på mine håp og drømmer.
Og det er veldig vanskelig å beskrive.
Men du føler at ditt livsverk er i raketten.
Jeg har oppdratt dette barnet.
Ja!
Det er slik det føles.
Og nå er det barnets tur til å skinne.
Men det var vanskelig å ta farvel.
Jeg viet 16 år av mitt liv til disse roverne.
Så setter du dem oppå en rakett og skyter dem ut i verdensrommet,
og du får aldri se dem igjen.
For Opportunity var jeg ute med familien,
og vi så på fra samme oppskytningsrampe
som faren min hadde skutt opp sine romferder fra.
Han hadde gått bort i mellomtida.
Og han var den stolteste far noen kunne ha.
Det var bare veldig emosjonelt, for meg, mora mi og familien,
å se hvordan han hadde oppmuntret og inspirert meg til å drive med romfart.
Reisetida til Mars for begge roverne var seks og en halv måned.
Spirit og Opportunity var bare tre uker fra hverandre.
Ikke så langt fra hverandre i romperspektiv.
Så vi har en rute til Mars. Og vi vil sørge for at
vi følger den veien til Mars.
JORDA MARS
Det er som om du er i Los Angeles og du vil slå en golfball
mot et håndtak i Buckingham Palace. Og det er det vi prøver på.
OPPORTUNITY - SPIRIT
Det kalles den stille perioden. Seks og en halv måned med hviletid.
Ingenting skjer.
Det er ikke helt sant.
Vi ble truffet av solstormer man aldri hadde sett før.
Og vi så en stor strøm av solas energi og partikler
rase mot romskipet vårt.
Under solstormer
har sola utbrudd av plasma.
Plasma er en svært ladd sky av elektroner.
Og de energetiske partiklene, som kan drepe et menneske,
raser rett inn i roverne våre.
Helt inn til datamaskinen.
Veldig uheldig for romskip.
Nå hadde programvare vi hadde om bord, blitt ødelagt.
Så vi måtte starte roverne på nytt.
Så vi ba våre Johnny Fiver om å legge seg og sove.
Dette er veldig skummelt.
Du laster en ny versjon av programvaren opp til kjøretøyene,
og overgangen til det, Control, Alt, Delete.
Håper det fungerer.
Det fungerte.
De startet opp på nytt.
Og det tok oss et par uker å rydde opp i datamaskinene.
Da hadde sola roet seg,
programvaren var lastet inn, og vi var klare til å lande på Mars.
Men samtidig hadde to av tre reiser til Mars mislyktes.
Mars var en romfartøy-kirkegård.
Da vi fløy.
4 ÅR TIDLIGERE
Noen år før skjøt NASA opp to raketter til Mars.
Mars Polar Lander og Mars Climate Orbiter.
Begge mislyktes.
En brant opp i atmosfæren,
den andre krasjet i overflaten.
Mars Climate Orbiter, det var en kommunikasjonsfeil.
Vi konverterte det vi fikk på engelsk,
vi trodde vi fikk det i metriske mål.
Og det er latterlig pinlig.
Store nyheter fra det ytre rom, mine damer og herrer.
Forskere hevder visstnok at det ikke finnes intelligent liv ved NASA.
Ja.
Så alle fulgte med på oss.
Vårt team følte at Spirit og Opportunity
måtte være oppdraget som gjorde ting godt igjen.
Som en del av laget følte vi at
hvis denne landingen ikke lyktes,
at dette kunne bli slutten på NASA.
NASA - JETDRIFT-LABORATORIUM CALIFORNIA INSTITUTE OF TECHNOLOGY
God kveld, alle sammen. Og velkommen til det som blir
både en spennende og begivenhetsrik kveld her ved JDL.
Dette er direktesendingen om Spirits landing på Mars.
Direkte dekning av Opportunitys landing på Mars.
OPPORTUNITY-LANDING - 24. JANUAR 2004 SPIRIT-LANDING - 3. JANUAR 2004
Og i kveld sier navigasjonsteamet: "Alle systemene er klare."
Spirit og Opportunity skulle lande på motsatte sider av Mars med
tre ukers mellomrom.
Det var høyt angstnivå.
Jeg vet ikke når jeg begynte med blodtrykksmedisiner.
Og en behagelig god kveld fra Flight Deck.
Vår nåværende fart er 18 220 km/t, som er raskt nok
til å krysse USA på 12 minutter.
Denne gangen råder vi dere til å lene dere tilbake og nyte landingen.
JDL-DIREKTØR - NASA-ADMINISTRATOR
Ankomst, nedstigning, landing.
Det er omtrent 86 hendelser der hvis én ting går galt...
...mister vi roverne.
Det er det skumleste du kan tenke deg.
For tida det tar før det når jorda når roveren sier:
"Hei, jeg gjør dette", er ti minutter.
Man kan ikke gjøre annet
enn å håpe at de overlever.
Vi kaller det seks minutter med skrekk.
Det er tida fra når romfartøyet når toppen av Mars' atmosfære
til den gjør alle de autonome aktivitetene den må gjøre selv
for å lande trygt på bakken.
Ankommer atmosfæren om tre, to, én.
Alt står på spill i skrekkens seks minutter.
Fartøyet er nå øverst i Mars' atmosfære.
Det er nå fronten varmes opp.
OPPORTUNITY - SPIRIT
Varmeskjoldet blir varmet opp til mer enn 1600 grader.
Fallskjermen åpnes.
Bremser deg mer.
Nåværende hastighet er 718 km/t.
Nå forventer vi at fartøyet flyr i subsonisk fart.
Man har det som kalles varmeskjold, som er kjempevarmt,
og du må kvitte deg med det.
Men nå begynner det vanskelige.
Landeren må rappellere ned med et 20 meters tau.
Så nå er det en fallskjerm, det bakre skjoldet og en lander.
OPPORTUNITY - SPIRIT
Kollisjonspute blåses opp.
Ved 12 meter tennes retroraketter i det bakre skjoldet.
Det bremser roveren til 0 km/t
og kutter så den siste snoren.
Vi ser ikke noe signal for øyeblikket.
Vi så et periodisk signal som indikerte at vi spratt.
Men vi har ikke noe signal fra romfartøyet nå.
Vennligst avvent.
Spirit forsvinner.
Signalet forsvinner.
Helt borte.
Og så: "Hun kan ha krasjet."
Stillhet.
Alle venter på et signal.
Alle venter på noe.
Jeg tenkte at alt var forgjeves.
At vi kanskje mistet denne romferden.
-Ser du den? -Hva ser vi?
Ser du den?
Den er der!
Vi har et veldig sterkt signal i den venstre kanalen...
...som antyder at...
Vi er på Mars, folkens.
Man kunne se oss hoppe opp og ned. Ikke av glede.
Vi hoppet av lettelse.
Begge roverne landet trygt på Mars' overflate.
SOL 1 4. JANUAR 2004
Spirits rover-dagbok, 4. januar 2004.
Sol 1.
Spirit er en dramaqueen.
Men etter ti minutter med nervepirrende stillhet
har vi en rover trygt på Mars' overflate.
Mine damer og herrer, dere er privilegerte som er
i et av de mest spennende rommene på jorda for øyeblikket.
Jeg gikk faktisk på videregående da Opportunity landet.
ABIGAIL FRAEMAN PROSJEKTFORSKER
Jeg ble valgt som en av 15 elever fra rundt om på kloden
til å være med i kontrollsenteret med forskerteamet
da Oppy sendte ned sine første bilder.
Alle navcamer kommer nå.
Vi er på Mars.
Da de første bildene kom...
...lettelsen,
blodtrykket mitt gikk ned igjen.
Vi var alle i den syvende himmel.
Barnet mitt har kommet fram.
Det er...
Velkommen til Mars.
Opportunity rover-dagbok. Sol 1.
Signalet fra kjøretøyet er solid og sterkt.
Opportunity er på Mars.
Opportunity landet i et lite krater,
i Meridiani Planum.
Og det var et 500 millioner kilometers hole in one.
Handcam, Navcam og Hazcamer sender tilbake spektakulære bilder.
Hva i all verden er det vi ser på?
Jeg vil ikke prøve en vitenskapelig analyse,
for jeg har aldri sett noe slikt før.
Som ventet.
I alle dager! Beklager, jeg er bare...
Jeg har ikke ord.
Det var mørk sand overalt.
Og i det fjerne stakk det opp lyse steiner.
De hoppet opp og ned og sa:
"Jøss, det er grunnfjell. Jeg ser grunnfjell."
Jeg visste jo ikke hva det betydde. At det var viktig.
Jeg tror ikke jeg sov den natta. Det var så spennende.
OPPORTUNITY ROVER-DAGBOK
Berggrunn er geologisk sannhet.
Det er det som kan fortelle deg hva som skjedde her,
på akkurat dette stedet, for lenge siden.
Mange hundre mennesker rundt om på kloden
har jobbet med dette prosjektet.
Og alt måtte gå perfekt for at dette øyeblikket skulle skje.
Spirit lever,
Opportunity landet trygt,
og vi har ekte berggrunn rett foran oss i Meridiani.
Nå er det på tide å sove.
NASA: GOD NATT, OPPORTUNITY. NASA: GOD NATT, SPIRIT.
NASA JETDRIFT-LABORATORIUM CALIFORNIA INSTITUTE OF TECHNOLOGY
Hallo, alle sammen. Dette er en stor dag for roveren på Mars.
Den er klar til å gjøre det den ble designet for: å være en robotisk geolog.
Som vanlig kommer vekkesangen nå.
Få motoren i gang
OPPY: GOD MORGEN.
STARTER GJØREMÅL.
Dra ut på motorveien
En tradisjon innen romfart
har vært å vekke mannskapet.
Mannskapets vekkesang. De spilte musikk.
"Våkn opp, folkens. Det er på tide å jobbe."
Født til å være vill
Et døgn på Mars kaller vi en sol,
den er omtrent 40 minutter lenger enn en jordisk dag.
Så timeplanen endrer seg omtrent en time hver dag.
Vi levde alle i Mars-tid.
Og det var en tøff måte å leve på,
for det daglige planleggingsmøtet i dag starter rundt kl. 12.00.
Og to og en halv uke senere starter vi ved midnatt.
Så vi var trøtte. Vi hadde jetlag.
Og vi trengte også å bli vekket.
Og nå var vi på et 90-solers race
for å finne ut så mye som mulig om Mars.
Vi valgte Spirit-landingsstedet, Gusev-krateret,
som så ut som det hadde et svært uttørket elveleie som strømmet inn i det.
Og vi dro dit for å finne
tegn på tidligere vann og tidligere beboelighet.
GUSEV-KRATERET
Det må ha vært en sjø i Gusev-krateret på et tidspunkt.
SPIRIT: VULKANSK STEIN.
SPIRIT: MER VULKANSK STEIN.
Men alt Spirit fant, var et fengsel av lavastein.
SPIRIT: ENDA MER VULKANSK STEIN.
Ingen indikasjon på interaksjon med vann på disse steinene.
SPIRIT
Og på andre siden av Mars
var Opportunitys landingssted ulikt alt annet vi hadde sett.
OPPORTUNITY
Opportunity, sol 8.
Vi har fått de første bildene av jorda rett foran roveren.
Det er det rareste vi har sett på Mars.
Det viser seg at Mars' overflate her
er dekket av utallige små runde ting.
Og når du kom deg gjennom fjellet...
OPPORTUNITY - MIKROSKOPISK_BILDE SYSTEMER SUNNE - TEMP -15°C
...var disse små runde tingene innkapslet i fjellet,
som blåbær i en muffins.
MINI-TES IVERKSATT...
Og det viste seg at sammensetningen av disse små blåbærene
var et mineral kalt hematitt.
HEMATITT IDENTIFISERT
Som er et mineral som ofte dannes i nærvær av vann.
Fra mineralogien, fra geokjemien,
var alt vi trengte for å komme til en rimelig konklusjon,
at det en gang var vann på Mars,
rett der i Eagle-kraterets vegger.
Men dette er et veldig surt miljø.
Ikke et sted der liv kunne ha utviklet seg.
Så ja, det hadde vært flytende vann.
Men dette var ikke den typen du eller jeg ville ønske å drikke.
Det var som batterisyre.
Du ville ikke ha dyppet tærne her.
Du ville neppe hatt tær igjen da.
Det du ønsker, er fint, rennende, pH-nøytralt grunnvann.
Så for å finne historien om beboelighet...
...må du dra på en ganske lang kjøretur.
SOL 57
Men problemet er at disse roverne bare har 90 dager å leve.
VANDI VERMA ROVERSJÅFØR
Roversjåfører er de av oss som styrer roveren på Mars.
Det er en så morsom jobb.
Men du kan ikke bare bruke et ratt for å kjøre den...
ROVER-PLANLEGGER
...for det tar et sted mellom fire til 20 minutter
for et signal å nå Mars.
Så vi sender kommandoene,
så legger vi oss for å sove.
Så utfører roveren dagens kjøring,
og innen kjøreturen er over,
kommer vi tilbake, får resultatene og begynner å planlegge igjen.
Jeg vokste opp i India,
og da jeg var omtrent sju år gammel,
ga noen meg en bok om utforskning av verdensrommet,
og jeg ble helt overveldet.
Så du hvor nært vi kom den steinen i begynnelsen?
Under det oppdraget var jeg gravid med tvillinger.
Det var en annerledes måte for meg å forholde meg til tvillingroverne på.
Tanken på at disse to vesenene, som er så nært knyttet og så like,
allikevel kommer til å få helt forskjellige liv.
Roverne har sin egen personlighet,
og det er vanskelig for meg å velge hvem av dem som er min favoritt.
Klarer ikke å velge én.
Det er den tvillinggreia.
I Gusev-krateret var Spirit på en mye kaldere side.
Opportunity var ved ekvator, liksom feriestedet på Mars.
Så Spirit hadde et tøffere oppdrag foran seg.
Spirit fant en stein vi kalte "Adirondack".
SPIRIT - NAVCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -60°C
Hun berørte steinen.
Og hun ringte ikke hjem.
SPIRIT (MER-A) DOPPLERSKJERM JORDAS MOTTAKSTIDSPUNKT (UTC)
STASJON 43 MER-2A-er. Nå koblet på.
Ja. Jeg ser ikke noe på skjermene.
Ser du ikke noe signal nå?
Det er en negativ.
Mottatt.
Jeg var en av Spirits oppdragsledere.
Så jeg kom ikke hjem på flere dager.
Vi var alle ganske dystre i Mission Support-området
der vi kommanderte Spirit og prøvde å få informasjon fra henne.
Og vi prøvde å rekonfigurere...
Og Mark Adler valgte dagens vekkesang.
MARK ADLER OPPDRAGSLEDER
Og jeg tenkte: "Herregud, har vi en vekkesang?"
Jeg var bare bekymret for Spirit.
Det "morsomme" ved vekkesangen gikk meg hus forbi da.
Og alle stasjoner, dette er kontrollsenteret.
Dette er vel ikke dagen for å kvitte oss med en tradisjon.
Så vi skal spille sangen.
Hvor er de glade dagene
De er så vanskelige å finne
Jeg prøver å nå deg Men du har lukket sinnet
Hva skjedde med vår kjærlighet?
Skulle ønske jeg forsto
Den var så fin Den var så god
Så når du er nær meg, Kjære, hører du meg, SOS
Kjærligheten du ga meg
Ingenting annet kan redde meg, SOS
Når du du er borte
Selv om jeg prøver Hvordan kan jeg fortsette?
Jeg tenkte: "For en perfekt sang."
ABBA: "SOS".
Vi fikk et pip tilbake. Men Spirit var en veldig syk rover.
Flashminnet om bord på kjøretøyet hadde på et vis blitt ødelagt.
Så hun hadde vært våken de siste to månedene,
krasjet og omstartet på nytt og på nytt.
Hun var oppe hele natta som en tenåring
som ikke klarer å slutte å spille dataspillet sitt.
Hun bare fortsatte og fortsatte,
til batteriene hennes var nesten tømt.
Så vi sa: "La oss prøve å skru henne av."
Men vi ga henne den forsiktige nedstengningskommandoen,
og hun ville ikke skru seg av.
Så vi begynte å få litt panikk, for nå
måtte vi sende Spirit en "skru av, for pokker".
Det er en kommando som uavhengig av hva som skjer,
får roveren til å skru seg av.
Én fire to desimal alfa.
Det vil "skru av, for pokker" i 24 timer.
Vi var klare til å fortelle verden at vi hadde mistet Spirit.
DC-0-5. DC.
Men så, plutselig...
Vær så god, telecom. Vi kan bekrefte dataflyt.
OPPORTUNITY (MER-B) DOPPLER-SKJERM
Etter noen netter til med alvorlig søvnløshet
sover nå roveren fredelig.
Spirit er tilbake.
Som et velsmurt maskineri.
SOL 78
Dette er et estimat.
Det som vil begrense disse kjøretøyenes levetid,
er ansamling av støv på solpanelene.
Du kan tenke på 90 soler som når en garanti utløper.
Det er så lenge oppdraget er ment å vare.
Vi forventer å få 90 soler ut av den.
Hvor mye mer vi får, avhenger av hva Mars gir oss.
Vi var bekymret for at 90 soler på Mars
ville tappe Spirit og Opportunity for strøm,
og at det var slik roverne ville dø.
Så så vi disse støvvirvlene, og vi var bekymret
for hva de kunne gjøre med Spirit og Opportunity.
Vi hadde tatt dette bildet uker før, og det begynte å bli rødt og støvete.
Man kunne bare så vidt se solpanelene nå.
Men morgenen etter støvvirvelen
var det som om noen kom med vaskemiddel.
Og solpanelene var så rene som dagen da vi landet.
Det viste seg at disse støvvirvlene var rovernes beste venner.
Bokstavelig talt våre livsopprettholdende maskiner.
De kom på rett tid
for å puste litt oksygen inn i oss så vi fikk energien tilbake.
Skål for oss.
SOL 91
Vi hadde oppnådd det som var målet vårt. Nitti soler.
SPIRIT-TEAMET GRATULERER MED 91 SOLER
Vi begynte å tro at vi kanskje hadde ubegrenset liv med disse roverne,
for støvvirvlene hadde virkelig hjulpet oss.
Så la oss bare kjøre på og se Mars.
OPPORTUNITY - SPIRIT
Vi kom til 90 soler for begge roverne, og vi hadde det gøy.
Så vi hadde rover-dragrace.
De to roverne konkurrerte med hverandre
for å se hvem som kunne kjøre lengst på en gitt sol.
Sol 99 for Spirit. Kjør mot åsen.
SPIRIT ROVER-DAGBOK
Med Spirit hadde vi en skuffelse,
for landingsstedet var ikke slik vi trodde.
Men Spirit så seg rundt, og det var noen åser i det fjerne,
som ble oppkalt etter Columbia Hills,
så hvis det er indikasjoner på drikkevann,
finner vi det kanskje i de åsene.
Og på den andre siden av planeten
var vår heldige rover Opportunity på et helt annet eventyr.
Opportunity rover-dagbok.
Det vi trenger, er mer berggrunn, dypere ned i bakken.
Det nærmeste er det store krateret til øst, kalt Endurance.
Det vakre med et krater er at
det er en rekke hendelser ordnet tidsmessig,
med de eldste steinene i bunnen
og de yngre og yngre steinene lagt oppå.
Det er vitenskapelig gull der nede.
Men vi hadde aldri til hensikt å kjøre en rover ned en bratt skråning.
Det er lett å ødelegge en robot på en annen planet
når man er på et sted som Endurance.
Jeg ville planlegge å kjøre så langt ned som vi trengte.
Spenningen mellom forskere og ingeniører
er at forskerne vil gjøre sprø ting.
"Jeg vil ned en 35 graders skråning fordi den steinen er så interessant."
Og ingeniørene sa: "Nei, det er ikke trygt.
"Det du ønsker å gjøre, er helt vanvittig."
Hvis vi ikke kan klatre opp disse steinene,
skal vi ikke ned i dette krateret.
Så vi bygde en testplattform med en fullstørrelsesmodell av roveren.
Litt glatt her.
Vi prøvde å simulere geometrien og jorda...
Første gang du går til testplattformen
og bare kjører rett opp...
...går den rett ned.
Så vi beveget oss ned sakte,
centimeter for centimeter...
...og planla kjøreturen nøye,
for å hindre at Opportunity havnet i for mye trøbbel.
Vi kom tilbake morgenen etter og så på bildene...
...og du kunne høre gispene fra forskjellige deler av rommet.
Overflaten på andre siden av krateret
var ikke så fast som vi hadde håpet,
og hun begynte å skli nedover...
...mot en svær steinblokk.
OPPORTUNITY - HAZCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -30°C
Men vi har noe vi kaller "autonomi" bygd inn i roverne.
Vi lar roverne tenke selv.
For roveren vet mer om
situasjonen på Mars enn vi gjør.
Så da Opportunity skled ned i krateret...
...la hun merke til at hun skled for mye nedover
og stoppet, bare centimeter fra tuppen av solpanelet.
Et slikt krasj inn i den svære steinen...
...ville ha avsluttet oppdraget for Opportunity.
Vi fikk hjerteinfarkt alle sammen, men autonomien hennes reddet oss.
Og vi var så stolte over vår heldige rover.
Med Opportunity
fikk vi et svært fotografi trykket.
Det var en nord-til-sør-stripe vi hadde fått fra banen.
Og det viste Eagle-krateret, der vi landet...
ENDURANCE-KRATERET EAGLE-KRATERET
...Endurance-krateret, der Opportunity var,
og vi rullet det ut på et bord.
Langt nede i enden
var det et svært krater flere kilometer sørover
som vi kalte Victoria-krateret.
VICTORIA-KRATERET
Og jeg vet det er latterlig,
de sa: "Oppdraget skulle være tre måneder."
Og: "Vi har dette krateret,
"det tar kanskje to år å komme dit..."
Vi gjorde det uansett.
Én ting om gangen...
SOL 445
1,5 ÅR INN I OPPDRAGET
Victoria-krateret var milevis unna.
Men det var et klart bilde. Det var ingen åser eller fjell i veien.
OPPORTUNITY - NAVCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -15°C
Bare krusninger av støv.
Så vi satte på det vi kaller "blind kjøring".
Vi kontaktet Opportunity:
"Vi har bind for øynene, stol på meg, fortsett."
Og vi kjørte i blinde,
måten vi registrerte framgang på, var antall ganger hjulet gikk rundt.
Så hjulene hadde gått rundt.
Men vi ble sjokkert...
Oppy hadde ikke beveget seg.
PROBLEMET: NEDSUNKNE HJUL
Gå til der den satte seg fast.
Den beveget seg ikke framover etter dette punktet.
Men roveren trodde den utførte planen
og at den var helt der nede.
Så Opportunity spant hjulene hele dagen på samme sted
og gravde seg stadig dypere ned.
NASA: SLUTT Å KJØRE.
OPPY: OK. STOPPET.
Det finnes ingen bok om:
"Kapittel fire: Å trekke Mars-rovere ut av sanddyner."
Så vi bygde kopien av sanddynen på JDL
og festet roveren i den.
Fra et ingeniørmessig perspektiv
var det spennende, for det var en utfordring.
Det var nesten som kvikksand.
Og vi brukte seks uker på å finne ut hvordan vi skulle få ut Opportunity.
Men det var ingen friksjon i skråningen.
Det var som å kjøre gjennom fint mel.
Ingeniørene avgjorde at eneste mulighet var å sette den i revers og gi gass.
NASA: REVERS. MAKS HASTIGHET.
OPPY: OK. HJULENE GÅR.
Men på Mars ble det verre.
Det så ut til at vi bare gikk dypere.
Dette kunne bli fatalt.
Sol 483.
Vi har betydelig mindre kraft.
For øyeblikket har vi bare nesa over vann.
OPPY: 2 METERS FRAMGANG.
JEG ER UTE!
Sol 484.
Langsiktige kjøremuligheter er tilbake.
Vi sa: "Ok.
"La oss være mer konservative med kjøringen fra nå av."
Så vi kjørte forsiktig sørover
og kom omsider fram til Victoria-krateret.
2,5 ÅR INN I OPPDRAGET
Det var noen av oss som satt rundt bordet
og drakk margaritaer på en fest.
Og noen fikk en idé: "La oss ha et veddemål."
Vi tok en serviett, og alle skrev navnet sitt på den.
Og alle måtte satse 20 spenn.
INTERPLANETARISK BYGGESAMFUNN MER 2003
Og vi sa: "Ok."
"Hvem tror at null, én eller to rovere er i live neste år?"
LYKKE TIL SPIRIT - OPPORTUNITY
Vi beholdt servietten.
Og vi gjorde det år etter år.
Hvert år tippet Steve Squyres, prosjektets hovedforsker,
at begge roverne var døde neste år.
Min logikk var at jeg en dag ville vinne,
og når jeg vant, ville det oppmuntre meg på et tidspunkt da jeg var trist.
Jeg tippet det motsatte.
At begge roverne ville være i live.
Så jeg lyktes med veddemålene i disse årene.
På dette tidspunktet utforsket Spirit, arbeider-roveren min,
Columbia Hills.
Men hun hadde hatt mekaniske problem.
Og så sviktet høyre forhjul.
Noen sa: "Dette er som en handlevogn
"med et skadd hjul som det er lettere å trekke enn å skyve."
Vi sa: "Trekk, ja! La oss kjøre bakover."
Så Spirit kjørte sakte bakover gjennom Columbia Hills
og trakk det ødelagte hjulet etter seg.
Og det var fryktelig, for vinteren var på vei.
En Mars-vinter er dobbelt så lang som på jorda.
Så det blir veldig kaldt.
Det blir så kaldt at du må bruke mye av energien
på å holde all maskinvaren over en viss temperatur,
ellers vil den bli ødelagt.
Der Spirit var, trengte vi en måte
å vende solpanelet mot sola på.
Men den eneste måten å gjøre det på, var å vippe hele kjøretøyet.
Spirit måtte klatre bakover
opp et steinete, ulendt terreng
for å holde seg i live, gjennom hele vinteren.
Det er ikke bare sesongene, men også ting som støvstormer.
SOL 1220
Noen ganger blir støvstormer globale stormer.
3,5 ÅR INN I OPPDRAGET
Og denne rammet Opportunity hardest.
Sol 1226.
Opportunity har kjempet for livet.
Mars tok av seg hansken og rammet stedet Opportunity var
med rekordhøye nivå av støv i lufta.
Så vi måtte justere rovernes beslutningsprosess
slik at når det var lite kraft...
...ville Opportunity skru seg selv av for å spare på batteriene.
OPPY: SKRUR AV ALLE SYSTEMER.
Ingen ville si det høyt
at vi trodde oppdraget kunne ende når som helst.
Vi kunne se støvstormen, vi kunne spore den fra banen.
Det tok flere uker før det begynte å klarne.
Det opprinnelige tidspunktet man antok dataen ville komme,
var 20.40 UTC, men tida begynte å gå ut.
Vi har mange forslag til vekkesanger i dag,
så jeg tenkte jeg skulle spille dem mens vi får dataene.
Så måtte vi bare vente og se om vi ville overleve.
Her kommer sola
Og jeg sier alt er greit
Lille venn Det har vært en lang, kald, ensom vinter
Lille venn Det føles som år siden den var her
Her kommer sola
Og jeg sier at alt er greit
Lille venn Smilene er tilbake på ansiktene
Lille venn Det virker som...
Jeg tror ingen forventet at roverne skulle overleve disse katastrofene.
Her kommer sola
Du får en følelse av: "Mars kan ikke ramme oss nå."
Vi overlevde alt. Vi er uovervinnelige.
Men oppdraget var ikke over.
Vi håpet fortsatt å finne et sted
der liv kunne ha oppstått.
Med pH-nøytralt vann, vann man kunne ha drukket.
-Squyres. -Hyggelig å være her.
-Tusen takk for at du kom. -Ja.
Dette er en modell av en av roverne som er på Mars nå.
-Det stemmer. -Hvilken er det, Spirit eller Opportunity?
De er identiske tvillinger. De ser like ut.
Så du ser ikke forskjell på dine to barn?
Du er en elendig far, er det det du sier?
Spirit og Opportunitys oppdrag
hadde antatt et selvstendig liv for offentligheten.
MARS-OPPDRAG CNN I DAG - MILES O'BRIEN
Det er mye trafikk på Mars igjen.
Roverne Spirit og Opportunity driver fortsatt på.
Så langt har de reist 14,8 km...
EN TRIUMFERENDE LANDING PÅ MARS
...og tatt mer enn 156 000 bilder.
ROVER FRI ÅPNER NYTT STADIUM I UTFORSKNINGEN AV MARS
NASA gjør mange flotte ting innen romvitenskap.
FORSKERE BEGYNNER Å STUDERE MARS-BILDER LANDING FØRER TIL LETING ETTER LIV
Prøv å forklare gammastråle-spektroskopi til en åtteåring. Det er vanskelig.
Men en robotgeolog,
alle forstår hva det handler om.
Og nå kan utforskning og eventyr
bli en veldig stor delt menneskelig opplevelse.
Hva er det han gjør?
Roverne blir et fenomen.
HEINEKEN
De representerer utforskning og nysgjerrighet og interesse i verden.
Jeg ønsker Mars-roverne lykke til, hvor dere enn er i kveld.
Jo lenger disse roverne varte, og jo mer trolig det ble at de ville oppdage noe...
Albue. Har håndledd.
...ble folk rundt om i verden knyttet til disse roverne.
Men jeg tror ingen av oss innså
hvilken påvirkning vi hadde på folk før Spirit sto fast.
OPPDRAGSLEDER
Alter egoet mitt, Spirit, hadde et problem.
SOL 1900
Hun hadde allerede et ødelagt hjul.
5 ÅR INN I OPPDRAGET
Og hun hadde stått litt fast,
og så ble et annet hjul ødelagt,
og det begynte å nærme seg vinter.
Men siden jeg kjente Spirit, tenkte jeg hun ville finne ut av det.
Denne steinhaugen...
...dette kan være det vi står fast i.
Og både på Mars og på test-plattformen synker det når vi kjører.
Dette første bildet er bare en oversikt over Spirits energibehov.
De røde tallene er de der
vi ikke har nok energi til å overleve i en lengre periode.
Nå var det et kappløp med klokka.
Vi hadde litt progresjon, men vi måtte prøve å overleve vinteren.
Og vi begynte å få brev og telefoner fra folk.
Følelsen av at
vi måtte gjøre hva som enn krevdes for å redde Spirit.
FREE SPIRIT
Og folk kaller kampanjen "Free Spirit".
Og det viste oss at
mennesker er i stand til å danne et bånd til en robot.
Sol 2196.
Spirit har blitt klargjort for vintersøvnen.
Hun er lagt i senga.
Og nå følger vi alle med på signalet...
...eller fraværet av det.
Når roveren blir hypotermisk, kan hun ikke kommunisere mer.
Og da våkner hun enten morgenen etter,
eller så våkner hun ikke.
Da sola steg igjen...
...lyttet vi, vi prøvde å høre
en hvisking, en tone... hva som helst.
Vi gjorde ikke det.
Det føltes som om vi
så en venn dø, på en måte.
Jeg vet noen synes det er rart, for det høres ut som jeg snakker om et menneske,
men selv om hun ikke var det,
var det allikevel en viktig del av livet vårt.
Spirit var vår tøffe og eventyrlystne rover,
og miljøet krevde mer av henne.
Kanskje det er fordi jeg var Spirits oppdragsleder,
og at jeg ville hun skulle være som meg, men...
Jeg føler at... jeg fikk en forbindelse med Spirit på den måten.
Kanskje hun bare var litt sliten også,
etter den harde jobbingen.
SPIRIT: AVSLUTNING AV OPPDRAG 3. JANUAR 2004 - 25. MAI 2011
Bedre å ligge lavt...
Uansett, hvis vi får 100 meter ut av dagens tur...
Bare forleng den linja du ser...
Nå var det bare noen få av de som sto for designen
som var igjen i teamet.
Så vi var en annen generasjon ingeniører som ledet Opportunity.
Jeg hadde aldri trodd at jeg skulle få jobbe med Opportunity.
Da jeg gikk i åttende klasse,
så jeg en nyhetssak om at Spirit og Opportunity landet.
Jeg var en småbyjente i ingenmannsland i Texas.
BEKAH SOSLAND-SIEGFRIEDT FLIGHT-LEDER
Men jeg visste hva jeg ville gjøre.
Jeg ville bidra til å finne liv på andre planeter.
VÆR EN DEL AV HISTORIEN!
Da jeg var rundt 17 år,
var det en navnekonkurranse for Spirit og Opportunity.
MOOGEGA COOPER INGENIØR, PLANETARISK VERN
Jeg endte opp med å sende inn navnene Romulus og Remus.
Faren deres var Mars, krigens gud.
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på.
Men jeg var helt innstilt på Mars
og romforskning.
Det førte meg til slutt til NASAs Mars-program.
Da jeg begynte ved JDL,
var Opportunity en eldre rover
i sitt svært forlengede ganger tusen oppdrag.
Men hun er grunnen til at jeg begynte med romfarts-ingeniørvitenskap.
Jeg visste Opportunity var stedet jeg ville starte min karriere.
Alle stasjoner, dette er deres TDL.
Vi starter forsinkelsesbrifingen om fem minutter.
Nå som Spirit er borte...
...tenker man "Hva gjør vi nå?" med Opportunity.
Skal vi bare leke rundt til hjulene faller av?
Eller skal vi sette foten på gassen og bare kjøre så fort vi kan
og prøve å nå det neste store krateret?
VICTORIA-KRATERET
Milevis unna var det et svært krater kalt Endeavour.
Det ville ha de eldste steinene som
Opportunity ville ha vært i stand til å se på så langt.
ENDEAVOUR-KRATERET
Men det var mange år unna,
det kunne hende vi ikke klarte det,
men det var der de neste bra tingene var, så vi kunne like gjerne prøve.
Sol 1784. Fem år inn i oppdraget.
5 ÅR INN I OPPDRAGET
Opportunity hadde reist mot Endeavour-krateret,
kjørt så ofte og langt som mulig.
Denne uka vant hun det omvendte galaktiske lotteriet
og ble truffet av lynet, på et vis.
Hun ble truffet av en kosmisk stråle som stoppet henne noen dager.
Men alt er bra med henne, og hun kjører videre.
Sol 2042. Seks år inn i oppdraget.
6 ÅR INN I OPPDRAGET
Opportunity ser ut til å ha blitt en meteorittjeger.
Hun har oppdaget tre meteoritter så langt på reisen til Endeavour.
OPPORTUNITY - HAZCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -20°C
Sol 2213.
Oppy er i sin fjerde vinter på Mars, og den kaldeste hittil.
Så for å spare energi sover roveren mer
for å holde elektronikken varm.
ENDEAVOUR-KRATERET
Vi sprinter og sprinter.
Noen dager får vi lange distanser, andre dager slett ikke langt.
Men vi fortsetter.
Sju år inn i oppdraget.
7 ÅR INN I OPPDRAGET
Opportunity er bare to kilometer unna
Endeavour-krateret.
Hun vil ankomme Spirit Point,
oppkalt etter Oppys tause søster.
MÅL
Velkommen til den første Mars-maratonen her på Jetdrift-laboratoriet.
Opportunity-roveren oppnådde en maratondistanse på Mars
for bare halvannen uke siden.
Gratulerer, alle sammen!
Så på dette tidspunktet har vi alle gått ut over garantitida
og den forlengede garantien og telefonsamtalen om at:
"Vi gir deg mer garanti." Vi er forbi det også.
Og Oppy har begynt å vise tegn på alder.
Hennes grå hår var støvansamlingen
i sprekkene mellom kablene.
Et av skulderleddene
i Opportunitys arm begynte å få leddgikt.
Vi innså at hvis vi fortsetter å prøve å bevege den,
vil den gi seg et sted vi ikke ønsker det.
Så vi holdt bare armen ut foran roveren
resten av oppdraget.
Og med leddgikten
begynte Opportunity også å få problemer med høyre forhjul.
Når du kjørte den, måtte du tenke på at den alltid svingte til siden
og å korrigere for det.
Når hun begynte å bli eldre og eldre,
begynte Oppy å miste hukommelsen.
Hun ville sovne...
...og glemme all vitenskapelig informasjon
og alt hun hadde gjort dagen før hun våknet.
Og omtrent på samme tidspunkt som Opportunity begynte å miste hukommelsen...
...ble bestemora mi diagnostisert med Alzheimers.
Og å se min egen bestemor ikke lenger være seg selv...
En...
Sykkel.
Det var noe av det vanskeligste å gå gjennom.
Så da jeg begynte å se Opportunity gradvis forsvinne også,
måtte vi finne en måte å operere på i dette nye paradigmet
der hun led av hukommelsestap.
Og vi lyktes med det ved å tvinge henne til å være våken.
NASA: INGEN LUR I DAG.
HOLD DEG VÅKEN FOR Å SENDE DATA.
Så hun kunne sende oss jordboere dataen før hun sovnet
og glemte alt hun hadde gjort.
OPPY: SENDER DATA.
Men jeg tror Opportunity hjalp meg å takle bedre
min bestemors situasjon.
Og å forstå den delen av livet.
Men hun var fortsatt det perfekte barnet,
og hun fortsatte å gjøre sitt beste for å fullføre oppdraget,
for å finne nøytralt vann som kunne opprettholde liv på Mars.
Etter flere år med reising
begynte vi omsider å skimte Endeavour-krateret i det fjerne.
Vi visste ikke at denne tingen var mer enn 15 km vid.
Det var ikke før vi kjørte helt til kanten og plutselig...
Da Oppy nådde kanten av Endeavour, endret alt seg.
Det føltes nesten som starten på et helt nytt oppdrag.
Det var et helt nytt miljø å utforske,
som strakk seg titalls eller hundretalls millioner år tilbake i tid.
Så jeg elsket denne delen av oppdraget.
9 ÅR INN I OPPDRAGET
Sol 3300. Ni år inn i oppdraget.
Opportunity jobber febrilsk for å fullføre
analysen av steinen "Esperance",
som kan gi indikasjoner om et gammelt beboelig miljø.
APXS IVERKSATT...
Dette er en leire som har blitt intenst endret av relativt pH-nøytralt vann...
LEIRMINERALER IDENTIFISERT
...som representerer de mest gunstige forholdene for biologi
som Opportunity har møtt.
Dette var en stor oppdagelse.
OPPORTUNITY - PANCAM SYSTEMER SUNNE - TEMP -27°C
Vann.
Drikkbart, nøytralt vann har eksistert på Mars' overflate.
Og ikke bare var det vann,
men det kunne ha støttet mikrobisk liv for lenge siden.
Så det er bare revolusjonært.
Det viste oss at Mars for lenge siden
var mye mer egnet for livets opprinnelse.
Dette var den hellige gral.
Dette var grunnen til at vi dro til Mars.
Oppy oppdaget at Mars var en våt verden
i stor grad som jorda.
Det var hav.
Vann spilte en stor rolle i denne tidlige historien.
Det endret planeten helt.
10 ÅR INN I OPPDRAGET
11 ÅR INN I OPPDRAGET
Og Opportunity utforsket Endeavour-krateret i årevis.
12 ÅR INN I OPPDRAGET
Gjorde utrolige oppdagelser som forteller historien om vann.
13 ÅR INN I OPPDRAGET
Så vi kunne dra tilbake i tid til en planet som kan ha hatt liv.
Mange spør hvorfor jeg tror det er viktig å utforske Mars.
Og jeg tror at en av tingene som vil komme ut av
arven fra Spirit og Opportunity,
er noen av svarene på hvorfor.
Mars hadde vann.
Hva skjedde med vannet?
Og kan vi ta den informasjonen
og forstå hvordan det kan skje her på jorda?
Og kan vi forstå vår rolle i det?
Gjør vi noe som kan akselerere
den endringen her på jorda?
For det er ikke noe man kan fikse.
14 ÅR INN I OPPDRAGET
Så vi er 14 år inn i oppdraget,
og Sol 5000 skjer bare én gang.
Det var et stort landemerke.
Vi har en aldrende rover. Hun er glemsk og har leddgikt.
Kameraene fungerer fortsatt. Hva kan vi gjøre?
Jeg sa spøkefullt før Sol 5000:
"Vi må ta en selfie."
Vi har sett Mars gjennom Oppys øyne,
men vi hadde ikke sett Oppy selv.
Ikke siden hun forlot planeten i 2003.
Vi har litt datautvinning foran oss...
Sol 5000-planleggingen var i gang,
og forskerlederen kommer og sier:
"Ingeniørene har et ønske.
"De vil ta en selfie."
Og man kunne høre en knappenål falle.
For hele forskerteamet sa:
"Hva for noe?"
Vi kunne bruke det gjenværende livet til den robotiske armen
til denne rene robotiske forfengeligheten.
Vi prøvde å overbevise forskerteamet om ideen.
Men det var vanskelig, for skulderen hennes var brukket.
Vi måtte finne ut en måte å se roveren på
uten å bevege skulderen.
Det var ikke flott, men det beste vi fikk til.
Og jeg tror det var forskernes måte å si
"takk" til ingeniørene på. "Vi byr på dette.
"Ta dere tid til å ta en selfie. Dere fortjener det.
"La oss ta en titt på roboten dere har fått til å danse for oss."
Så ingeniørene tar bilder fra 17 forskjellige vinkler.
Basert på den lille forhåndsvisningen
av det de trodde mikroskopet ville se.
Og med Opportunitys trege, gamle datamaskin...
...tar det omtrent et minutt bare å ta et bilde.
Vi oppdaterer, og det er ingenting der.
Oppdaterer. Ingenting der ennå.
Bang! Miniatyrbildene dukket opp.
Små 64-piksels miniatyrbilder.
Men bildene var litt uklare og opp ned.
Men så gikk vi gjennom det.
Og der er et bilde av Opportunity.
Ja, det var lite, svarthvitt og ute av fokus,
men for første gang på mer enn 14 år
så vi roveren vår.
SOL 5000
CHARLES ELACHI KONTROLLSENTER
Alle som jobbet med Opportunity
fikk e-poster med Mars-værdata for dagen.
Jeg så en dag, og det begynte å bli støvete og overskyet
der Opportunity var.
Bildet ble tatt på Sol 5106,
og du kan se sola som et stort lyspunkt.
Men tre soler senere har sola forsvunnet helt.
Ja.
Dette er skikkelig skummelt.
Det er en støvstorm som kommer mot Oppy.
Vi har overlevd støvstormer på Mars.
Opportunity har overlevd.
Men noen dager inn i den begynte jeg å innse at
den var forskjellig fra alt vi hadde opplevd tidligere.
Sol 5111.
SOL 5111
Støvstormen som påvirker Opportunity, har intensivert kraftig.
Vi erklærte romfartøy-nødstilfelle i påvente av strømmangel.
BATTERIET MITT ER LAVT
OG DET BLIR MØRKT.
OPPORTUNITY - PANCAM SYSTEMER USUNNE - TEMP -28°C
Så ble det helt mørkt.
Men vi sa: "Vi vet hva vi skal gjøre. Vi har støvstorm-rutinene våre.
"Og vi skal prøve alt vi kan
"for å få kommunikasjon med Opportunity igjen."
OPPORTUNITY ACE
Vi hadde sluttet med vekkesangene.
Men så tok vi tradisjonen tilbake i håp om at sang kunne hjelpe.
Og vi spilte dem hver gang vi prøvde å vekke roveren.
Sol 5176.
Det er over 60 soler siden vi mistet kontakt med Opportunity.
Det kan ta uker før det klarner.
DATAKONTROLL
GOLDSTONE 14 VINDHASTIGHET 2,47 KM/T
Sol 5210.
Etter nesten 100 soler uten kontakt
venter teamet i spenning på å høre fra Opportunity.
Sol 5292.
SOL 5292
Det er nå mer enn seks måneder siden siste kontakt med Opportunity.
Støvstormen er omsider over.
Så jeg hadde håp om at hun ville våkne.
Og si: "Vi er i live."
Det skjedde bare ikke.
Hun har integrert autonomi til å vekkes av og til,
og vi visste ikke når den alarmen ville gå,
så vi jordboere kan prøve å kommunisere med henne.
Så hver dag på det tidspunktet prøvde og prøvde vi.
OPPORTUNITY ROVER-DAGBOK
Tida var knapp, og høsten nærmet seg,
og vi hadde begynt å kommandere mer aggressivt.
Vi lyttet hver dag etter at Opportunity skulle snakke med oss.
Så NASA kunngjorde at vi skulle prøve en siste gang...
ROMFARTSOPERASJONS-ANLEGG 230
...å kommunisere med Opportunity og vekke henne.
SOL 5352 12. FEBRUAR 2019
Vi stirret mot gulvet i det som kalles Det mørke rommet.
Det var der, i halvannet tiår,
at kommandoene hadde blitt sendt til begge roverne.
Liksom: "Bare våkn opp. Vi skal gjøre alt bedre.
"Og vi skal utforske igjen."
Sekunder går, et minutt går, og da vet vi...
Og jeg fikk bare et levende flashback
til landingskvelden,
å stå der som 16-åring i det samme rommet
og bare innse hva jeg ønsket å bruke livet til.
Men reisen var over...
...og det slo meg der og da.
Operasjonsteamet sa:
"Vi ville gi deg mulighet
"til å velge den siste vekkesangen."
Jeg hadde aldri valgt en rover-vekkesang før.
Og jeg ville velge noe jeg følte var riktig.
Og sangen jeg valgte,
handlet om et forhold som tok slutt.
Og det er...
Det er en følelse av takknemlighet for forholdet vi hadde.
MER-prosjektet avsluttes.
Jeg vil se deg
På alle de velkjente stedene
Jeg trenger ikke å fortelle dere
at vi blir emosjonelt knyttet til disse kjøretøyene.
Man bruker et ord som "kjærlighet" med omhu,
men vi har kjærlighet for disse roverne.
Som forelder er jeg stolt.
Vi skrev om historiebøkene.
Men som menneske er jeg trist.
For hun var en venn.
Hele prosjektet ble holdt sammen av en følelse av kjærlighet.
Du er glad i roveren,
og du er glad i folkene du bygde den med.
Og du er glad i de du har styrt den med
og tatt hånd om den med så omsorgsfullt i så mange år.
For hver og en av oss
har det vært et unikt privilegium.
Og man opplever ikke et slikt eventyr to ganger.
Jeg vil se deg
Sol 5352. Femten år inn i oppdraget.
Fra første dag
da hun rullet inn til et hole in one ved Eagle-krateret,
har Opportunity blitt omtalt med kjærlighet som "Den heldige roveren".
Og nå, etter å ha mottatt 13 744 kommandofiler,
og ha vart i 5262 soler
mer enn sin opprinnelige pensjonsalder ved 90 soler,
har Opportunitys utrolige reise nådd slutten.
God natt, Opportunity. Bra jobbet.
Jeg ser på månen
Men jeg vil
Se deg
NEDTELLING TIL MARS
Denne utforskningsarken,
som er forankret i Spirit og Opportunity,
fører nå til den neste roveren.
Perseverance blir datterdatteren til Spirit og Opportunity.
Hennes essens er bygd på ryggmargen til roverne foran henne.
-Milo, klar til å skyte opp raketten? -Ja.
Jeg ble gravid med mitt andre barn mens Perseverance ble bygd.
Det var nesten som om roveren var i en liten fødeavdeling,
og vi alle passet på henne, vårt neste barn.
For en vakker morgen her ved Space Coast.
-Daryl Neal. -Og jeg er Moogega Cooper!
JULI 2020 PERSEVERANCES OPPSKYTNING
Fram til oppskytningen skal vi vise hvordan oppdraget
vil nå og lete etter eldgammelt mikroskopisk liv på Mars
og teste nye teknologier for framtidige reiser for mennesker til Mars.
Det er en del av vår tradisjon å åpne peanøtter.
Vil dere ha?
Noen synes at utforskning av planeter er veldig fremmed.
Men jeg påminner dem alltid om at da forfedrene våre vandret på planeten,
var det første de gjorde, å se opp mot himmelen.
Og hva så de?
Konstellasjoner og stjerner, vidunderlige ting.
Hva gjorde de med den?
De brukte stjernehimmelen og fant på en kalender
for å vite når man skal plante, og når man skal høste.
Da er tida inne.
De gjorde det innenfor jordas rammer.
Så utforskning av planeter har vært med oss fra første stund.
Og vi bruker den på samme måten som forfedrene har gjort i generasjoner.
For å gjøre livet bedre på jorda.
To, én, null.
Og tar av.
Milo, se! Hva er det?
-Rakett. -Det stemmer!
Og en rover!
Roveren. Det stemmer. Den er inni!
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder Gry Impelluso