Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Спочатку не було нічого.
Не було навіть думки про автоматичний зонд,
що кружлятиме поверхнею іншого світу.
Але з часом ми почали думати.
Ми почали діяти. Почали будувати.
І ці машини стали реальністю.
У 2003 РОЦІ НА МАРСІ ОПИНИЛИСЯ «ОППОРТЬЮНІТІ» ТА «СПІРІТ».
ЗА ПЛАНОМ ВОНИ МАЛИ ВИТРИМАТИ 90 ДНІВ.
Багато хто сказав би, що це просто роботи.
Але коли ми вперше ввімкнули їх,
вони стали чимось набагато більшим, ніж просто роботами на іншій планеті.
ОППОРТЬЮНІТІ - КАМЕРА БЕЗПЕКИ СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: -40°C
ОТРИМАННЯ ДАНИХ...
ПІСНЯ ПРОБУДЖЕННЯ. ВІДТВОРЕННЯ...
НАСА: ДОБРИЙ РАНОК, ОППОРТЬЮНІТІ. ЧАС ПРОКИДАТИСЯ!
Юний Меркурій
Літає, де схоче
О, дівчино, що танцює на
Цих брудних і курних стежинах
Мандруй, якщо хочеш
Мандруй навколо світу
Мандруй, якщо хочеш
Без крил, без коліс
Мандруй, якщо хочеш
Коли марсохід потрапляє на Марс, він живе своїм життям.
У його венах пульсує енергія.
І він потребує любові.
Ми намагаємося вберегти її від небезпек.
Але іноді вона дуже вперта.
ОППІ: РУХ ЗУПИНЕНО. ВИЯВЛЕНО НЕБЕЗПЕКУ.
НАСА: МОЖЕШ ПРОДОВЖУВАТИ РУХ.
ЦЕ ЛИШЕ ТВОЯ ТІНЬ.
Так, це лише робот.
Але, незважаючи на це, ми разом у цій неймовірній пригоді.
І вона стає членом родини.
ДОБРАНІЧ, ОППІ
ЛАБОРАТОРІЯ РЕАКТИВНОГО РУХУ (JPL) ПАСАДЕНА, КАЛІФОРНІЯ
ЦЕНТР КЕРУВАННЯ ПОЛЬОТОМ ПРОГРАМА ДОСЛІДЖЕННЯ МАРСУ НАСА
НАСА
ДЖЕННІФЕР ТРОСПЕР КЕРІВНИЦЯ МІСІЇ
Іноді я думаю, що всі ми питаємося,
дивлячись у нічне небо,
чи справді ми одні в цілому Всесвіті.
І для нас це одна з найскладніших загадок у житті.
Протягом століть
Марс був таємничою червоною цяткою в небі.
РОБ МЕННІНҐ ГОЛОВНИЙ СИСТЕМНИЙ ІНЖЕНЕР
Він розпалював уяву мільйонів людей.
Що відбувається в цьому далекому світі?
Головна мета програми дослідження Марсу —
дати відповідь на запитання «Чи на Марсі колись було життя?»
Тому, надто в ранніх місіях на Марс...
ЕШЛІ СТРУП ОПЕРАТОРКА МАРСОХОДА
...ми шукали воду.
Це тому що, принаймні на Землі, усюди, де є вода...
є й життя.
Питання в тому, чи була вода на Марсі.
І яка це була вода?
І чи могла вона підтримувати життя?
Тому в середині 70-х дві програми «Вікінг»
стали уособленням досліджень тих часів.
НАСА відправило два супутники та два посадкових модулі,
які мали дати нам новий погляд на Марс.
Так, ось непоганий.
СТІВ СКВАЄРС ГОЛОВНИЙ НАУКОВИЙ ПРАЦІВНИК
Дивно, які спогади
можуть бути пов'язані з купкою 40-річних пікселів.
Але це так, друже.
Пам'ятаю, коли побачив це вперше.
У часи місії «Вікінг»
я був простим геологом.
Я виїжджав на об'єкти й займався польовими роботами.
Чудова наука,
але що мене в ній розчаровувало,
так це відсутність нових місць для дослідження.
А потім я почав працювати з зображеннями з супутників «Вікінг».
Завдяки цим зображенням я дивився на Марс
і взагалі не розумів, на що я дивлюся.
Але, без усяких сумнівів, це була краса.
Такого ще ніхто не бачив.
І я знав, що буду досліджувати космос.
Коли два супутники «Вікінг» подивилися вниз на Марс
і щось побачили, ми подумали: «Дивно.
Схоже, ніби тут текла вода.
Може, колись Марс був зеленою планетою з живими створіннями та синіми океанами?»
РОБ МЕННІНҐ ГОЛОВНИЙ СИСТЕМНИЙ ІНЖЕНЕР
Ми б поїхали туди самі, якби могли. Але ми не могли.
Я вчився на геолога і знав,
що якщо ми зможемо доставити на поверхню Марсу машину,
яка їздитиме навкруги
та зніматиме зблизька скелі,
ми дізнаємося правду про історію Марсу.
Тому, починаючи з середини 80-х,
я десять років надсилав НАСА пропозиції.
Але їх усі відхилили.
Я усвідомив той неприємний факт,
що, можливо, я витратив ціле десятиріччя своєї кар'єри
на марну справу.
І тоді ми в JPL зібрали команду.
Чи вдасться нам доставити марсоходи, які вигадав Стів Скваєрс,
і скористатися вже розробленою системою посадки?
МОДЕЛЬ ПОСАДКОВОГО МОДУЛЯ
Отже, ми підготували пропозицію й надали її НАСА.
І нарешті нам зателефонували,
і наша мрія почала здійснюватися.
Я справді дуже радий, що ми нарешті можемо оголосити
про наше повернення на Марс, і цього разу готовими.
СКОТТ ГАББАРД ДИРЕКТОР ПРОГРАМИ «МАРС», ШТАБ НАСА
Тепер у нас є близнята. Близнята-марсоходи.
СПІРІТ - ОППОРТЬЮНІТІ
Ми назвали їх «Спіріт» і «Оппортьюніті».
Ми десять років надсилали пропозиції,
і нарешті це принесло омріяний результат.
Але, гадаю, якби тоді я знав,
який важкий шлях чекає на нас попереду, від того моменту
до фактичної посадки на Марсі,
я б так не радів.
Прошу вас зайняти свої місця. Можемо починати?
МАРСОХІД-ДОСЛІДНИК КРИТИЧНИЙ АНАЛІЗ СИСТЕМИ МІСІЇ
Я тут як інженерка-проєктувальниця.
Щоб переконатися, що в нас узгоджене уявлення
про системи польоту та місії.
Я стисло розповім про запуск, маршрут та EDL...
Наша загальна мета — побудувати
два автономні марсоходи на сонячних батареях,
які витримають 90 солів — три місяці на Марсі.
Ми сподівалися, що хоча б один із них спрацює.
Але ми знали, що якщо ми зробимо щось не так, ми не встигнемо до дати запуску.
Графік місії на Марс
буквально залежить від розташування планет.
І якщо пропустити таке вікно запуску,
наступне з'явиться лише за 26 місяців.
ЗЕМЛЯ - МАРС
У нас обмаль часу на проєктування, розробку й тестування двох марсоходів
і розміщення їх на двох ракетах.
Команда мала працювати під феноменальним тиском.
Тому ми мали зібрати чудову команду...
2 РОКИ ДО ЗАПУСКУ
...готову працювати цілодобово заради мети.
Я з дитинства був фанатом «Зоряного шляху».
Я хотів бути Джорді ла Форжем.
Інженер, ось що таке ла Форж.
Вимкніть живлення всіх транспортерів. Я вже йду.
Я не знав, що це за робота.
Я знав, що є «інженери», але не знав, що це таке.
Я просто знав, що хочу бути тим, хто все лагодить.
Створення «Спіріт» й «Оппортьюніті» почалося буквально з дошки.
«Гаразд, ми хочемо провести 90-денну місію.
І знайти ознаки того, що там була вода.
Що нам для цього потрібно зробити?»
Після цього наша команда різних інженерів
мала створити марсохід.
Це була моя перша місія.
І це було дуже захопливо —
робити те, що ще ніхто не робив.
Я виріс у Гані.
У дитинстві я захоплювався радіо.
Мені було цікаво, чи є люди всередині радіо?
Одного разу я відкрив радіо й засмутився, бо людей там не було.
АШІТІ ТРЕБІ-ОЛЛЕННУ ІНЖЕНЕР З РОБОТОТЕХНІКИ
Ось чому мене зацікавило проєктування.
Працюючи над проєктом марсохода,
ми навмисно вирішили надати йому людські риси.
Коли ти геолог, що працює в польових умовах,
ти просто береш камінь, розбиваєш його й дивишся, що всередині.
Тому роботу потрібна була рука-маніпулятор
із кількома інструментами, щоб робити вимірювання
та фото через мікроскоп... Щось на кшталт швейцарського ножа.
Роздільна здатність камери марсохода
відповідає 100%-му зору людини.
Тому зненацька вони виявилися жахливо схожими на очні яблука.
Також зріст марсохода близько 160 см.
Це середній зріст людини.
Тобто, коли марсохід їздитиме й фотографуватиме, буде здаватися,
ніби це людина ходить поверхнею.
Це ж просто коробка дротів, га?
Але, зрештою, ти дивишся на цього милого робота...
ДАҐ ЕЛЛІСОН ІНЖЕНЕР З ЕКСПЛУАТАЦІЇ КАМЕР
...у якого є обличчя.
Тож у нас були чудові наукові інструменти.
Але якщо встановити їх усі на марсохід,
він стане важчим.
18 МІСЯЦІВ ДО ЗАПУСКУ
Для приземлення на Марсі це може бути значною проблемою.
Отже, я пропоную додати
шість невеликих амортизаційних тросів, прикріплених отут до подушок.
Складність у тому, що є чимало способів це зробити.
Ми не знаємо, який підійде краще. І в нас є лише одна спроба.
Отже, наша система приземлення трималася на надувних подушках,
завдяки яким марсохід мав стрибати поверхнею.
Найбільшою проблемою було те,
що ми почали робити розрахунки для теоретичної ваги марсоходів.
І чи зможуть ці надувні подушки витримати таку вагу?
Тому ми почали тестувати.
- Що це... - Він просто красунчик.
- Це не проблема. - Це чудовий камінь.
- Так. - Мені подобається.
Так.
І ми почали тестувати подушки
на типах породи, які можна знайти на Марсі.
Ми проводимо перший спуск.
І в подушках здоровезні дірки.
Вони порвалися об каміння, і ми такі: «Це недобре.
Узагалі недобре».
Парашути — це інша історія.
1 РІК ДО ЗАПУСКУ
Три, два, один.
Коли ми проводили ці тести з макетом у формі ракети
і скидали його з гелікоптера,
перший... розірвав парашут на шмаття.
Другий...
теж на шмаття.
І тут ми зрозуміли, що в нас немає робочого парашута.
На жаль, парашут, який щойно вибухнув,
був саме тим, який ми збиралися відправити на Марс.
Коротше кажучи.
У вас дуже серйозні проблеми.
Яка частина з цього вас мотивує?
І на чому ви застрягли?
Вони прийшли до мене зі списком ризиків,
і я їх підсумував.
Включили їх до списку того, що, на нашу думку, може піти не так.
Розумію ваше занепокоєння.
Десь на підсвідомому рівні ти розумієш, що це мільярдний національний проєкт.
І він може стати справжньою катастрофою.
10 МІСЯЦІВ ДО ЗАПУСКУ
Гаразд, ми готові.
ВИПРОБУВАННЯ
Поїхали.
ВИПРОБУВАННЯ МАРСОХОДА «СПІРІТ»
Ми створили «Спіріт» й «Оппортьюніті»
як ідентичних близнюків.
І спочатку все так і було, але все швидко змінюється.
ПОВНА ПОТУЖНІСТЬ
Гаразд, відбій.
Протягом усіх етапів збірки та тестування
«Спіріт» завжди проходила тести першою. І завжди в неї були проблеми.
- На крок назад. - Ми загубили втулку.
Втулку?
Глянь на панелі.
Черга «Оппортьюніті».
ВИПРОБУВАННЯ «ОППОРТЬЮНІТІ» - «СПІРІТ»
Усе ще весело? Годі.
ВИПРОБУВАННЯ «ОППОРТЬЮНІТІ»
Три, два, один.
Стоп.
Дякую.
А «Оппортьюніті» в кожному тесті показувала блискучі результати.
Навіть перед тим, як покинути цю планету, «Спіріт» мала проблеми,
а «Оппортьюніті» була бездоганною.
7 МІСЯЦІВ ДО ЗАПУСКУ
Отже, уже багато часу пішло на тестування та створення марсоходів,
і настав час запустити «Оппі».
Ми вперше
вдихнули життя в марсохід.
Їдь.
Її перші кроки.
Я хвилююся!
Це було щось на кшталт: «Вона жива!»
Для тебе вона стає майже живою істотою.
Справжній живий робот, який вирушить на Марс
і зробить те, що ти хотів би там зробити.
Якщо сказати, що це як народження дитини, це буде зневагою до батьків,
але відчуття були саме такі.
Відчуття, що ти не розумієш,
чи готове твоє дитя до цього цікавого та небезпечного світу.
Чи провели ми всі випробування, які хотіли?
Звісно, що ні.
Нам просто не вистачило часу.
І вже був час летіти.
РАНОК У ДЕНЬ ЗАПУСКУ КОСМІЧНИЙ ЦЕНТР КЕННЕДІ
Ми приїхали о 5:30 ранку.
Ми займалися цим багато часу,
багато годин, багато безсонних ночей.
Це ніби не насправді. Я досі не знаю, чи це станеться.
У мене метелики в животі.
ПЛАНТЕРС
Арахіс на вдачу.
Отже, «Спіріт» запускали першою.
ЗАПУСК «СПІРІТ» - 10 ЧЕРВНЯ 2003
А «Оппортьюніті» за три тижні по тому.
ЗАПУСК «ОППОРТЬЮНІТІ» - 7 ЛИПНЯ 2003
Центр керування запуском Дельта, запуск через 8 хвилин 40 секунд, відлік...
Я була в центрі керування «Спіріт» у JPL.
Мені подобається, коли в мене є задачі.
Бо тоді я зібрана.
Важко піддаватися емоціям,
коли ти маєш бути зібраною й стежити за чимось.
Останні перевірки космічного апарата «Спіріт» MER-A.
Я виросла на фермі в Огайо.
Росла разом із вівцями, свинями та коровами.
А мій тато працював в Інженерному корпусі збройних сил,
з найпершими ракетами,
і він розповідав нам неймовірні історії.
Але ракетобудівництво було не для таких дівчат, як я.
Тому я навіть не уявляла,
що колись матиму змогу відправити в космос марсохід.
- MER-2 готується до запуску. - Зрозуміло.
Запуск за десять секунд. Ти починаєш нервувати.
Дев'ять, вісім, сім, шість, п'ять, чотири,
- три, два, один. - Три, два, один.
Запуск двигуна. І зліт.
ОППОРТЬЮНІТІ - СПІРІТ
Ти чуєш цю ракету...
Тільки не феєрверк,
тільки не феєрверк.
Скидання навантаження. Апарат відповідає.
Апарат успішно відновлюється після сходження.
Не знаю, чи пустив я сльозу, але, гадаю...
Розумієте, на цій ракеті полетіли мої надії та мрії.
І це дуже складно описати.
Але ти відчуваєш, що в цій ракеті робота твого життя.
Я виростив цю дитину.
Так!
Ось яке було відчуття.
І тепер настав час цій дитині показати себе.
Але прощатися було важко.
Я присвятив 16 років свого життя цим марсоходам.
А потім просто посадив їх у ракету й відправив у космос,
щоб більше ніколи не побачити.
Під час запуску «Оппортьюніті» я була з родиною,
і ми спостерігали з того ж майданчика,
на якому запускав ракети мій батько.
На той час він уже помер.
Але він пишався, як ніхто інший.
Це був дуже емоційний момент, і для мене, і для мами, і для всієї родини,
просто побачити, як він надихнув мене займатися дослідженням космосу.
Час польоту до Марсу обох марсоходів склав шість із половиною місяців.
«Спіріт» і «Оппортьюніті» були на відстані лише трьох тижнів.
В астрономічних масштабах це дуже близько.
У нас була прокладена траєкторія до Марсу. І ми хотіли переконатися,
що йдемо у вірному напрямку.
ЗЕМЛЯ - МАРС
Це ніби ти в Лос-Анджелесі та хочеш закинути м'яч для гольфу так,
щоб він влучив по дверній ручці Букінґемського палацу. Ось що ми робили.
ОППОРТЬЮНІТІ - СПІРІТ
Це називається «період тиші». Шість із половиною місяців тиші.
Жодних новин.
Хоча це не зовсім так.
Почалася серія найбільших за всі часи спалахів на Сонці.
І ми побачили, як сильні викиди енергії та часток Сонця
полетіли в бік нашого корабля.
Разом зі спалахами
на Сонці починаються викиди плазми.
Плазма — це концентрована хмара електронів.
І ці енергетичні частки, які можуть убити людину,
полетіли до наших марсоходів.
Й одразу влучили в комп'ютер.
Це дуже погано для обладнання.
Тепер програмне забезпечення на борту пошкоджено.
Треба було перезапустити марсоходи.
Тому нам довелося приспати своїх роботів.
Це справді страшно.
Отже, ти завантажуєш нову версію програми на машину,
перемикаєшся на неї, ну, ви знаєте, Control, Alt, Delete.
Сподіваєшся, що спрацює.
Спрацювало.
Вони перезапустилися.
У нас пішло кілька тижнів на очищення комп'ютерів.
А потім Сонце вгамувалося,
програма завантажилася, і ми були готові сідати на Марс.
На той момент дві третини місій на Марс були невдалими.
Марс був цвинтарем кораблів.
Коли ми туди летіли.
ЗА 4 РОКИ ДО ТОГО
За кілька років до цього НАСА відправило на Марс дві місії.
«Mars Polar Lander» і «Mars Climate Orbiter».
Обидві були невдалі.
Один корабель згорів в атмосфері,
інший розбився на поверхні.
У «Mars Climate Orbiter» був збій зв'язку.
Ми конвертували всі отримані дані англійською
і думали, що це метричні показники.
Це була безглузда помилка.
Важливі новини з космосу, пані та панове.
Тепер науковці заявляють про відсутність розумного життя в НАСА.
Так.
Тепер усі дивилися на нас.
Наша команда розуміла, що «Спіріт» та «Оппортьюніті»
мають врятувати становище.
Як учасники цієї команди, ми усвідомлювали,
що якщо нам не вдасться приземлитися,
це може стати кінцем НАСА.
НАСА - ЛАБОРАТОРІЯ РЕАКТИВНИХ ДВИГУНІВ КАЛІФОРНІЙСЬКИЙ ІНСТИТУТ
Усім добрий вечір. Схоже,
це буде важлива й багата на події ніч у JPL.
Це пряма трансляція посадки марсохода «Спіріт» на Марс.
Трансляція посадки «Оппортьюніті».
ПОСАДКА «ОППОРТЬЮНІТІ» - 24 СІЧНЯ 2004 ПОСАДКА «СПІРІТ» - 3 СІЧНЯ 2004
І сьогодні команда навігації оголошує, що всі системи готові.
«Спіріт» і «Оппортьюніті» мали сісти на протилежних боках Марсу,
з різницею в три тижні.
Ми дуже нервували.
Не знаю, у який момент я почала пити ліки від тиску.
Доброго всім вечора з пункту управління.
Наша поточна швидкість — близько 18 тисяч кілометрів на годину,
що дозволило б перетнути США за 12 хвилин.
Розслабтеся та насолоджуйтеся посадкою.
ДИРЕКТОР JPL - АДМІНІСТРАТОР
Отже, вхід в атмосферу, спуск і посадка.
У нас було 86 сценаріїв, у яких, якщо хоч щось піде не так...
ми втратимо марсоходи.
Це найстрашніше, що можна уявити.
Бо час зв'язку від марсохода, який каже:
«Я роблю ось це», до Землі — десять хвилин.
Нічого не вдіяти,
лише сподіватися, що він виживе.
Ми називаємо це «шість хвилин жаху».
Це час від моменту, коли корабель входить в атмосферу Марсу,
до моменту, коли він виконає всі автономні задачі,
щоб безпечно приземлитися на поверхню.
Вхід в атмосферу через три, два, один.
Усе в прямому ефірі в ці шість хвилин жаху.
Корабель у верхній частині атмосфери Марсу.
Максимальне нагрівання.
«ОППОРТЬЮНІТІ» - «СПІРІТ»
Теплові екрани нагріються до 1600 °C.
Парашут розкрився.
Уповільнює ще більше.
Поточна швидкість — 717,8 км на годину.
Апарат має перейти на дозвукову швидкість.
У тебе є ця штука, тепловий екран, він дуже гарячий,
і тобі треба його здихатися.
А тепер починається найважче.
Посадковий модуль має спуститися на 20-метровому тросі.
Тепер у тебе є парашут, купол і посадковий модуль.
ОППОРТЬЮНІТІ - СПІРІТ
Надуваються подушки.
На висоті близько 12 метрів купол випускає гальмівні ракети.
Уповільнює марсохід до 0 кілометрів на годину
і перерізає останній трос.
Наразі немає сигналу.
Ми помітили переривчастий сигнал, що вказує, що ми стрибаємо.
Проте ми досі не маємо сигналу від апарата.
Зачекайте.
«Спіріт» зникає.
Ми втрачаємо сигнал.
Узагалі нічого.
А потім оце: «Може, вона розбилася».
Тиша.
Усі чекають на сигнал.
Усі чекають хоч чогось.
Я думав, що все це було марно.
Можливо, ми не впоралися з місією.
- Ви це бачите? - Що там?
Ви це бачите?
Ось вона!
Ми бачимо сильний сигнал у каналі лівобічної поляризації...
що означає...
Ми приземлилися на Марс.
Ми всі підстрибували. Не від радощів.
А від полегшення.
Обидва марсоходи безпечно сіли на поверхню Марсу.
СОЛ 1, 4 СІЧНЯ 2004 Р.
Щоденник марсохода «Спіріт». 4 січня 2004 року.
Сол 1.
Отже, «Спіріт» любить драматизувати.
Але після десяти тривожних хвилин тиші
наш марсохід безпечно сів на Марс.
Пані та панове, вам пощастило опинитися
в одній з найбільш захопливих кімнат на Землі.
Я вчилася в старших класах, коли «Оппортьюніті» приземлилася.
ЕБІҐЕЙЛ ФРЕЙМАН ЗАСТУПНИЦЯ НАУКОВОГО КОНСУЛЬТАНТУ ПРОЄКТУ
Мене вибрали серед 16 учнів з усього світу,
які були в центрі керування польотами разом із науковцями,
коли «Оппі» надіслала свої перші фото.
Усі навігаційні камери спускаються.
Ми на Марсі.
Коли з'явилися перші фото...
це було полегшення,
і в мене почав знижуватися тиск.
Ми всі були на сьомому небі.
Моя дитина народилася.
Це...
Вітаю на Марсі.
Щоденник марсохода «Оппортьюніті». Сол перший.
Сигнал від апарату сильний та стабільний.
«Оппортьюніті» на Марсі.
«Оппортьюніті» приземлилася в невеликий кратер
на плато Меридіана.
Це була єдина діра на близько 440 кілометрів.
Усі камери передають ефектні зображення.
На що це ми дивимось?
Я не намагатимуся це аналізувати,
бо, схоже, я в житті такого не бачив.
Як ми й очікували.
Бляха-муха! Вибачте, я просто...
У мене просто немає слів.
Там усюди був той темний пісок.
А вдалині було помітно світлі камені.
Вони всі стрибали й казали:
«Господи, це ж материкова порода».
Звісно, я не знала, що це значить. Я не розуміла, чому це було так важливо.
Здається, у ту ніч я так і не заснула. Це було так хвилююче.
ЩОДЕННИК МАРСОХОДА
Материкова порода — геологічна істина.
Вона може розповісти, що відбувалося в цьому місці
в часи, що вже давно минули.
Над цим проєктом працювали сотні людей
з усього світу.
І все мало бути бездоганно, щоб цей момент настав.
«Спіріт» жива,
«Оппортьюніті» безпечно приземлилася,
а ми побачили справжню материкову породу посеред Меридіана.
Тепер час поспати.
НАСА: ДОБРАНІЧ, ОППОРТЬЮНІТІ. НАСА: ДОБРАНІЧ, СПІРІТ.
ЛАБОРАТОРІЯ РЕАКТИВНОГО РУХУ
Вітаю всіх. Це великий день для марсохода.
І він готовий роботи те, для чого його створили — займатися геологією.
За традицією. Зараз буде наша пісня пробудження.
Заводь мотор
ОППІ: ДОБРИЙ РАНОК.
ОТРИМУЮ ЗАДАЧІ.
Їдь на трасу
Під час польотів людей у космос була традиція
будити команду.
Вмикали пісню для пробудження команди.
Ну, знаєте: «Прокидайтеся народ, час працювати».
Народжений бути вільним
Марсіанський день, який ми називаємо солом,
десь на 40 хвилин довший за день на Землі.
Тому наш графік щодня зміщується майже на годину.
Ми всі живемо за марсіанським часом.
І це було важко,
тому що, наприклад, сьогодні нарада почнеться опівдні.
За два з половиною тижні ми починатимемо день опівночі.
Отже, ми були втомлені, у нас був порушений ритм.
І нас теж треба було будити.
Це була 90-денна гонитва,
за час якої ми мали якомога більше дізнатися про Марс.
«Спіріт» ми посадили в кратері Гусєва,
до якого, як нам здалося, вело велике русло засохлої ріки.
І ми поїхали туди, сподіваючись знайти
докази, що тут була вода і життя.
КРАТЕР ГУСЄВА
Колись у кратері Гусєва мало бути озеро.
СПІРІТ: ВУЛКАНІЧНА ПОРОДА.
СПІРІТ: ЩЕ ВУЛКАНІЧНА ПОРОДА.
Але все, що знайшла «Спіріт» — безліч лавових каменів.
СПІРІТ: ЩЕ БІЛЬШЕ ВУЛКАНІЧНОЇ ПОРОДИ.
На цих каменях не було жодних слідів будь-яких контактів із водою.
СПІРІТ
А на іншому боці Марсу
«Оппортьюніті» сіла в місце, яке ми ще не бачили.
ОППОРТЬЮНІТІ
«Оппортьюніті», сол восьмий.
Ми отримали перші зображення ґрунту просто перед марсоходом.
Це найдивніше з того, що ми бачили на Марсі.
Виявилося, що поверхня Марсу в цьому місці
вкрита безліччю дрібних круглих штук.
І коли ми оголили породу...
ОППОРТЬЮНІТІ - МІКРОСКОП СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: -15°C
...то побачили, що ці дрібні круглі штуки вросли в каміння,
як чорниця в мафін.
ЗАПУСКАЮ МІНІТЕСТ...
І виявилося, що ці маленькі чорниці складалися
з мінералу, що називається гематит.
ЗНАЙДЕНО ГЕМАТИТ
Цей мінерал зазвичай утворюється за наявності води.
З мінералогії, з геохімії
ми отримали все необхідне, щоб дійти обґрунтованого висновку,
що колись на Марсі була вода,
у стінах кратера Іґл.
Але це дуже кислотне середовище.
У цьому місці не могло зародитися життя.
Отже, так, там була рідка вода.
Але це була не та вода, яку б ми могли пити.
Вона була ближча до акумуляторної кислоти.
Я б туди ноги не сунув.
Бо так можна й без ніг лишитися.
Ми хотіли нормальних ґрунтових вод із нейтральним pH.
І, щоб знайти ознаки життя...
треба було вирушити в невелику подорож.
СОЛ 57
Але проблема була в тому, що марсоходи були розраховані на 90 днів.
ВАНДІ ВЕРМА - ОПЕРАТОРКА МАРСОХОДА
Оператори марсоходів — це ті, хто керує машиною на Марсі.
Це досить цікава робота.
Але ти не просто крутиш кермо...
ПЛАНУВАННЯ
...бо проходить від чотирьох до 20 хвилин,
перш ніж сигнал дійде до Марсу.
Отже, ми відправляли команди
та йшли спати.
А марсохід у той день їхав за маршрутом,
і до моменту його закінчення
ми поверталися, отримували результати й знову бралися за планування.
Я виросла в Індії,
і коли мені було десь сім років,
хтось подарував мені книгу про дослідження космосу,
і я закохалася в неї.
Бачили, як близько ми спочатку під'їхали до того каменя?
Під час місії я була вагітна близнюками,
тому я дещо інакше ставилася до цих марсоходів-близнят.
Сама думка, що ці два створіння такі близькі й схожі,
і водночас матимуть досить різні життя.
У кожного марсохода своя особистість,
і мені важко сказати, кого я люблю більше.
Я не можу вибрати.
Це те саме, що й з моїми близнятами.
У кратері Гусєва «Спіріт» була в значно холодніших умовах.
«Оппортьюніті» була на екваторі, на Марсі це ніби курортна зона.
Тобто в «Спіріт» була складніша місія.
І ось «Спіріт» знаходить камінь, який ми назвали «Адірондак».
СПІРІТ - НАВ. КАМЕРА СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: - 60°C
Торкається його.
І замовкає.
ЕКРАН ДОПЛЕРА ЧАС ОТРИМАННЯ НА ЗЕМЛІ
Станція 43 MER-2A. На зв'язку.
Так, пане. Я нічого не бачу на екранах.
Ви зараз не отримуєте жодних сигналів?
Відповідь негативна.
Прийнято.
Я була одним із керівників місії «Спіріт».
І я тоді не була вдома кілька днів.
Ми всі похмуро сиділи в центрі керування,
звідки ми командували «Спіріт», і намагалися отримати від неї якісь дані.
Ми намагалися переналаштувати...
А Марк Адлер вибирав пісню пробудження на той день.
МАРК АДЛЕР - КЕРІВНИК
А я думала: «Боже, невже нам потрібна та пісня?»
Я просто хвилювалася за «Спіріт».
«Весела» складова цієї пісні для мене тоді була втрачена.
Усім станціям, це місія.
Не варто сьогодні нехтувати традицією.
Тому ми ввімкнемо пісню.
Де поділись ті щасливі дні
Їх так важко знайти
Я намагаюся достукатися до тебе Але ти закрився
Що сталося з нашим коханням?
Хотіла б я зрозуміти
Усе було так мило Усе було так добре
Коли ти поряд Любий, ти мене не чуєш, SOS
Лише твоє кохання
Більше нічого мене не врятує, SOS
Коли ти не поруч
Я стараюсь, але як мені це пережити?
Я подумала: «Це ж ідеальна пісня».
ABBA, «SOS».
Ми отримали сигнал. Але «Спіріт» була в поганому стані.
Її флеш-пам'ять якимось чином було пошкоджено.
Тому останні два місяці вона не засинала,
а знову й знову перезавантажувалася.
Вона не спала ночами, як підліток,
який просто не може відірватися від відеогри.
Тобто, вона весь час працювала,
доки в неї майже не сіли акумулятори.
Тому ми вирішили спробувати вимкнути її.
Але ми дали їй м'яку команду вимкнення,
і вона не вимкнулася.
І ми почали трохи панікувати, бо тепер
ми мали надіслати команду «вимкнись, чорт забирай».
Це команда, яка в будь-якому разі
змушує марсохід вимкнутися.
Один чотири два крапка альфа.
Це має вимкнути її на 24 години.
Ми були вже майже готові повідомити світу, що втратили «Спіріт».
DC-0-5. DC.
І тоді, раптом...
Продовжуйте, відділе зв'язку. Дані надходять.
ОППОРТЬЮНІТІ (MER-B) ЕКРАН ДОПЛЕРА
Кілька ночей безсоння,
і марсохід нарешті мирно спить.
«Спіріт» повернулася.
Як по маслу.
СОЛ 78
Це приблизна оцінка.
Термін служби цих машин може обмежити
накопичення пилу на сонячних панелях.
Вважайте, що 90 солів — це гарантований строк експлуатації.
Тобто приблизно стільки має тривати місія.
За планом має тривати хоча б 90 солів,
а скільки це буде насправді, залежить від Марсу.
Ми боїмося, що через 90 солів на Марсі
у «Спіріт» і «Оппортьюніті» буде недостатньо енергії,
і тоді вони помруть.
Тоді ми побачили ті пилові вихори та злякалися через те,
що вони можуть зробити зі «Спіріт» і «Оппортьюніті».
Ми зробили це фото за кілька тижнів, і все було червоним і запиленим.
Сонячні панелі майже не було видно.
Але наступного ранку після пилового вихора
було відчуття, ніби хтось прийшов із ганчіркою.
Сонячні панелі були такими ж чистими, як і в день посадки.
Виявилося, що ці пилові вихори були кращими друзями наших марсоходів.
Вони для нас були апаратами життєзабезпечення.
Вони з'являлися в потрібний час,
давали нам трохи кисню і відновлювали наші сили.
За нас.
СОЛ 91
Отже, ми виконали головну вимогу місії. Дев'яносто солів.
КОМАНДА «СПІРІТ»
І ми почали думати, що, можливо, у марсоходів безліч часу,
бо нам справді допомагали пилові вихори.
Отже, час їхати, повний вперед, досліджувати Марс.
ОППОРТЬЮНІТІ - СПІРІТ
Обидва марсоходи пережили 90 солів, і тепер можна розважатися.
І ми влаштували перегони.
Марсоходи змагалися один з одним,
хто проїде більше метрів за один сол.
Сол 99-й, марсохід «Спіріт». Прямує до пагорбів.
ЩОДЕННИК МАРСОХОДА «СПІРІТ»
Зі «Спіріт» вийшло розчарування,
оскільки місце посадки виявилося не тим, що ми думали.
Але вона озирнулася, і ми побачили пагорби вдалині,
які назвали Колумбійськими,
і, якщо є якісь потенційні докази наявності питної води,
вони могли бути на цих пагорбах.
А з іншого боку планети
наш щасливий марсохід «Оппортьюніті» мала іншу пригоду.
Щоденник марсохода «Оппортьюніті».
Нам потрібно було більше материкової породи глибше в ґрунті.
Найближчим був великий кратер на сході, Ендьюренс.
Найкраще в кратері те,
що це впорядкована послідовність подій,
у який внизу старі породи,
а ближче до поверхні все молодші й молодші.
Там унизу наукове золото.
Але ми не планували спускати марсохід із такого схилу.
Дуже легко вбити робота на іншій планеті,
коли ти в місці на кшталт Ендьюренс.
Я би спробував з'їхати вниз, наскільки це можливо.
Напруга між науковцями та інженерами
полягала в тому, що науковці збиралися ризикнути.
«Я хочу з'їхати зі схилу під 35 градусів, бо там цікава порода».
А інженери казали: «Це небезпечно, не можна того робити.
Це повна нісенітниця».
Чесно кажучи, якщо ми не зможемо безпечно заїхати на ці скелі,
ми не поїдемо в цей кратер.
Тому ми побудувати великий тестовий майданчик із повнорозмірним марсоходом.
Тут трохи слизько.
Ми намагалися відтворити геометрію та ґрунт...
Тож, коли ми вперше поїхали на майданчик
і спробували піднятися...
він просто скотився.
Тому ми спускалися дюйм за дюймом,
чи, у метричній системі, сантиметр за сантиметром...
ретельно плануючи маршрут,
щоб «Оппортьюніті» не втрапила в халепу.
Коли ми повернулися наступного ранку й подивилися на зображення...
усі в кімнаті здивовано охнули.
Поверхня всередині кратера
виявилася не такою чіпкою, як ми сподівалися,
і, схоже, вона почала зіслизати вниз...
до величезного валуна.
ОППОРТЬЮНІТІ - КАМЕРА БЕЗПЕКИ СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: - 30°C
Але ми обладнували марсоходи чимось на кшталт автономного режиму.
Ми дали їм змогу думати самим.
Бо марсохід знає більше
про ситуацію на Марсі, ніж ми.
Отже, коли «Оппортьюніті» спускалася в кратер...
вона помітила, що сильно ковзає схилом,
і зупинилася лише в кількох сантиметрах від краю сонячної панелі.
Отак до зіткнення з величезним валуном...
який міг закінчити місію «Оппортьюніті».
У всіх трохи серце не спинилося, але автономний режим нас урятував.
Ми так пишалися нашим щасливим марсоходом.
З «Оппортьюніті»
в нас була надрукована величезна світлина.
Це була смуга з півночі до півдня, яку ми сфотографували з орбіти.
На ній був кратер Іґл, у який ми сіли...
КРАТЕР ЕНДЬЮРЕНС КРАТЕР ІҐЛ
...кратер Ендьюренс, де була «Оппортьюніті»,
і ми розгорнули її на столі.
Далі, десь у кінці,
був великий кратер у кількох кілометрах на південь,
який ми назвали кратером Вікторія.
КРАТЕР ВІКТОРІЯ
Я знаю, це безглуздо,
і вони такі: «Місія мала тривати три місяці».
А потім: «Отже, у нас є кратер,
і їхати до нього два роки...»
Та ми це зробили.
Отже, перш за все...
СОЛ 445
1,5 РОКИ НА МІСІЇ
Отже, кратер Вікторія був у кількох кілометрах.
Але в нас був дуже чіткий знімок. На шляху не було пагорбів чи гір.
ОППОРТЬЮНІТІ - НАВ. КАМЕРА СИСТЕМА В НОРМІ - ТЕМП.: -15°C
Лише гребені пилу.
І ми відправилися в так звану «подорож наосліп».
Ми звернулися до «Оппортьюніті»:
«У нас зав'язані очі, але вір нам, їдь уперед».
І ми їхали наосліп,
рахуючи відстань за кількістю обертів колеса.
Отже, колеса оберталися.
Але, на жаль...
«Оппі» взагалі не рухалася.
ПРОБЛЕМА: ЗАКОПАНІ КОЛЕСА
Доїхала лише до місця, у якому застрягла.
Відтоді вона буквально не зрушила з місця.
Але марсохід був певен, що діє за планом,
хоча й весь час був отут.
Тож цілий день «Оппортьюніті» просто буксувала на місці
й закопувалася все глибше й глибше.
НАСА: ЗУПИНИТИ РУХ.
ОППІ: ДОБРЕ. РУХ ЗУПИНЕНО.
Не існує такої книги, у якій
«Глава четверта: як дістати марсохід із піщаних дюн».
Тому ми побудували копію тих дюн у JPL
і вкопали там марсохід.
З погляду інженера
це було цікаво, бо ми любимо складні задачі.
Це було майже як сипучі піски.
Ми витратили шість тижнів на спроби визначити, як дістати «Оппортьюніті».
Але на схилі не було жодного тертя.
Це ніби намагатися їхати по борошну.
Інженери вирішили, що єдина можливість — розігнати її в зворотному напрямку.
НАСА: ЗВОРОТНИЙ НАПРЯМОК. МАКСИМАЛЬНА ШВИДКІСТЬ.
ОППІ: ДОБРЕ. КОЛЕСА ОБЕРТАЮТЬСЯ.
Але там на Марсі ставало лише гірше.
Схоже, ми закопувалися ще глибше.
Це могло все занапастити.
Сол 483-й.
Залишилось дуже мало енергії.
Наразі ми просто тримаємося на плаву.
ОППІ: ПРОСУВАННЯ НА 2 МЕТРИ.
Я ВИБРАЛАСЯ!
Сол 484-й.
Повернулася можливість їхати на велику відстань.
Ми сказали: «Добре.
Виїжджати звідси будемо обережніше».
Тому ми обережно поїхали на південь
і зрештою добралися до кратера Вікторія.
2,5 РОКИ НА МІСІЇ
Якось ми сиділи за столом
і пили маргариту на якійсь вечірці.
І в когось виникла ідея: «А давайте зробимо ставки».
Ми взяли серветку й записали свої імена.
Усі мали скинутися по 20 баксів.
МІЖПЛАНЕТНА БУДІВЕЛЬНА СПІЛЬНОТА МІСІЯ MER 2003
Ми сказали: «Гаразд.
Скільки марсоходів виживуть наступного року — один, два чи жоден?»
ВІТАЄМО З ПОЧАТКОМ СПІРІТ - ОППОРТЬЮНІТІ
Ми зберегли ту серветку.
І робили так щороку.
І щороку Стів Скваєрс, головний науковий працівник проєкту,
ставив на те, що наступного року обидва марсоходи загинуть.
Логіка була така, що одного разу я нарешті виграю,
і коли це справді станеться, я буду радіти в той час, коли мав би сумувати.
Я ставив на протилежне.
Що обидва марсоходи виживуть.
Тому, протягом трьох років я непогано вигравав на цих ставках.
На той момент «Спіріт», наша трудівниця,
досліджувала Колумбійські пагорби.
Але в неї були механічні проблеми.
А потім зламалося праве переднє колесо.
Хтось сказав: «Це схоже на візок у супермаркеті,
у якого застрягло колесо, і його легше тягнути, ніж штовхати».
І ми такі: «Так, тягнути! Поїдемо задом».
Тому «Спіріт» повільно поїхала задом через Колумбійські пагорби,
тягнучи за собою зламане колесо.
Це був жах, бо наближалася зима.
Марсіанська зима вдвічі довша за земну.
Стає дійсно холодно.
Стає так холодно, що доводиться використовувати багато енергії,
щоб підтримувати температуру обладнання вище певного рівня,
інакше воно вийде з ладу.
На ділянці, де була «Спіріт», ми відчайдушно шукали спосіб
нахилити сонячні панелі в напрямку Сонця.
Але єдиним способом було нахилити весь апарат.
«Спіріт» мала задом залізти
на нерівну скелисту місцину,
щоб пережити цю зиму.
Проблема не лише в сезоні, а й в таких явищах, як пилові бурі.
СОЛ 1220
Іноді пилові бурі роздувалися до глобальних масштабів.
3,5 РОКИ НА МІСІЇ
І цей найсильніше вплинув на «Оппортьюніті».
Сол 1226-й.
«Оппортьюніті» бореться за життя.
Марс засукав рукава і скинув на ділянку «Оппортьюніті»
рекордну кількість пилу.
Тому нам довелося покращити процес ухвалення рішень марсохода,
щоб коли енергії буде замало...
«Оппортьюніті» могла вимкнутися й зберегти заряд.
ОППІ: ВИМКНЕННЯ ВСІХ СИСТЕМ.
Ніхто не наважувався озвучити
наші думки, що місія може завершитися в будь-який момент.
Ми бачили пилову бурю, відстежувати її з орбіти.
Минули тижні, перш ніж почало розвиднюватися.
Спершу ми прогнозували, що дані мають поступити
о 20:40 за всесвітнім часом, але час спливав.
У нас було багато ідей щодо сьогоднішньої пісні пробудження,
і я думаю, ми продовжимо їх вмикати, щойно отримаємо дані.
Тоді нам довелося сидіти й чекати, щоб дізнатися, чи вони виживуть.
А ось і сонце встає
І я кажу: «Усе добре»
Моя маленька, зима була Холодною, довгою й самотньою
Моя маленька, схоже Що його не бачили вже роки
А ось і сонце встає
І я кажу: «Усе добре»
Моя маленька Посмішки знову сяють на обличчях
Моя маленька, схоже...
Гадаю, ніхто не вірив, що марсоходи переживуть усі катастрофи.
А ось і сонце встає
З'явилося відчуття на кшталт: «Марс нам більше нічого не зможе вдіяти».
Ніби ми пережили все. Ми майже непереможні.
Але місію було ще не завершено.
Ми досі сподівалися, що знайдемо місце,
де могло бути життя.
Із нейтральною водою, яку навіть можна було б пити.
- Скваєрсе. - Радий зустрічі.
- Дякую, що приєднався. - Так.
Отже, це модель одного з марсоходів, які зараз на Марсі.
- Так. - Це який, «Спіріт» чи «Оппортьюніті»?
Насправді, вони ідентичні. Однакові.
То ти не розрізняєш своїх дітей?
Тоді ти жахливий батько.
Отже, місія «Спіріт» і «Оппортьюніті»
почала жити своїм публічним життям.
МІСІЯ НА МАРСІ CNN - МАЙЛЗ О'БРАЄН
Сьогодні на Марсі знов активний рух.
Марсоходи «Спіріт» і «Оппортьюніті» досі там.
Вони проїхали вже майже 15 кілометрів...
ТРІУМФАЛЬНЕ ПРИЗЕМЛЕННЯ НА МАРСІ
...і зробили понад 156 000 фото.
МАРСОХІД РОЗГОРТАЄТЬСЯ, ПОЧИНАЮЧИ НОВУ ЕРУ ДОСЛІДЖЕННЯ МАРСУ
НАСА робить багато цікавого в космічній науці.
НАУКОВЦІ ПОЧИТАЮТЬ ВИВЧАТИ ФОТО МАРСУ ПОЧИНАЄТЬСЯ ПОШУК ЖИТТЯ
Але спробуй пояснити гамма-випромінення восьмирічному. Важко.
А з роботом-геологом
будь-хто зрозуміє, про що йдеться.
А тепер дослідження й пригоди
можуть стати важливим спільним досвідом людства.
Що він робить?
Марсоходи стали феноменом.
Вони втілюють дослідження, цікавість та інтерес до світу.
Щасливої дороги, марсоходи, де б ви не були.
Що довше жили ці марсоходи, то більше було надій щодо досліджень майбутнього...
Лікоть. І є зап'ястя.
...люди з усього світу почали прив'язуватися до цих марсоходів.
Не думаю, що хтось із нас усвідомлював,
який вплив ми маємо на суспільство, доки «Спіріт» не застрягла.
КЕРІВНИЦЯ МІСІЇ
У мого другого «я», «Спіріт», виникли проблеми.
СОЛ 1900
У неї вже було зламане колесо.
5 РОКІВ НА МІСІЇ
А потім вона трохи застрягла
і зламала ще одне колесо,
а зима була вже близько.
Знаючи «Спіріт», я зрозуміла, що вона знайде вихід.
Цей насип каменів...
можливо, ми зависли отут.
І на Марсі, і на тестовому майданчику, коли ми їдемо, марсохід тоне.
На першому слайді огляд енергетичних потреб «Спіріт».
Червоні цифри — це ті,
де в нас недостатньо енергії, щоб пережити довгий період часу.
Отже, у нас було дійсно обмаль часу.
Ми просувалися дуже повільно, але мали спробувати пережити зиму.
І тоді нам почали писати й дзвонити звичайні люди.
Це дало нам відчуття,
що ми маємо зробити все можливе, щоб урятувати «Спіріт».
СВОБОДУ «СПІРІТ»
У суспільстві цю кампанію назвали «Свободу "Спіріт"».
І це показало нам,
що люди можуть прив'язуватися до роботів.
Сол 2196-й.
«Спіріт» готова до зимової сплячки.
Вона вже в ліжку.
І тепер ми всі чекаємо на сигнал...
чи його відсутність.
Коли марсохід почне холонути, він більше не зможе підтримувати зв'язок.
А далі вона або прокинеться наступного ранку,
або більше не прокинеться ніколи.
Коли сонце знову встало...
ми слухали, намагалися почути
хоч шепіт, хоч писк... хоч щось.
І не почули.
Було відчуття,
ніби ми дивимося, як помирає друг.
Я знаю, багатьом це здається дивним, бо я кажу про неї, як про живу людину,
проте, хоча вона й не була людиною,
вона стала важливою частиною нашого життя.
«Спіріт» була нашим стійким і сміливим марсоходом,
але цей світ хотів від неї забагато.
Може, це тому, що я керувала місією «Спіріт»
і хотіла, щоб вона була схожа на мене, але...
У мене було відчуття, ніби я якимось чином пов'язана з нею.
Знаєте, може, вона теж трохи втомилася
після такої важкої роботи.
СПІРІТ: КІНЕЦЬ МІСІЇ 3 СІЧНЯ 2004 Р. — 25 ТРАВНЯ 2011 Р.
Перекинути краще за...
У всякому разі, якщо ми зможемо витиснути за сьогодні хоча б 100 метрів...
Просто заплануйте це...
Наразі лише кілька людей із тих, хто займався цим спочатку,
лишилися в команді.
Ми — інше покоління інженерів, які керують «Оппортьюніті».
Я б у житті не подумала, що зможу працювати з «Оппортьюніті».
Коли я була у восьмому класі,
я побачила новини про посадку «Спіріт» і «Оппортьюніті».
Я була простою дівчиною з містечка десь у Техасі.
БЕКА СОСЛАНД-ЗІГФРІДТ ПІЛОТАЖНА ДИРЕКТОРКА
Але я вже знала, чим хочу займатися.
Я хотіла шукати життя на інших планетах.
УВІЙДИ В ІСТОРІЮ!
Коли мені було десь 17,
проводили конкурс на вибір назв для «Спіріт» і «Оппортьюніті».
МУҐЕҐА КУПЕР ІНЖЕНЕРКА З ПЛАНЕТАРНОГО ЗАХИСТУ
Я відправила імена Ромул і Рем.
Їхнім батьком був Марс, бог війни.
Не знаю, про що я тоді думала.
Але я тоді була схиблена на Марсі
та космічних дослідженнях.
І, зрештою, це привело мене до Програми дослідження Марсу в НАСА.
Коли я прийшла на роботу в JPL,
«Оппортьюніті» була тим старим марсоходом,
який у тисячі разів перевищив термін своєї місії.
Але саме через неї я пішла в ракетобудівництво.
Я знала, що хочу почати свою кар'єру саме з «Оппортьюніті».
Усім станціям, це лабораторія.
Неформальний брифінг почнеться за п'ять хвилин.
Тепер, коли «Спіріт» не було...
постало питання, що робити далі з «Оппортьюніті».
Просто вештатися навкруги, доки колеса не відпадуть?
Чи краще розігнатися й подивитися, як далеко ми заїдемо,
і спробувати дістатися того великого кратера?
КРАТЕР ВІКТОРІЯ
У кількох кілометрах був великий кратер Ендевор.
У ньому могли бути найстаріші породи
з тих, які досі бачила «Оппортьюніті».
КРАТЕР ЕНДЕВОР
Але на дорогу потрібно кілька років,
і ми могли не впоратися,
але це наступне місце, де було щось корисне, тому варто було спробувати.
Сол 1784-й. П'ять років на місії.
5 РОКІВ НА МІСІЇ
«Оппортьюніті» прямує до кратера Ендевор,
долаючи максимально можливу відстань.
Цього тижня вона стала «переможницею» галактичної лотереї —
її вдарило блискавкою чи чимось таким.
Це був космічний промінь, який вимкнув її на кілька днів.
Але вона ціла і знову їде.
Сол 2042-й. Шість років на місії.
6 РОКІВ НА МІСІЇ
Схоже, «Оппортьюніті» стала мисливицею за метеоритами.
На шляху до Ендевор вона знайшла вже три метеорити.
ОППОРТЬЮНІТІ - КАМЕРА БЕЗПЕКИ СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: -20°C
Сол 2213-й.
Це вже четверта зима «Оппі» на Марсі, і цього разу найхолодніша.
Тож, щоб зберегти енергію, марсохід більше спить
та підтримує електроніку в теплі.
КРАТЕР ЕНДЕВОР
Отже, ми все їхали та їхали.
Інколи долали великі відстані, інколи — зовсім малі.
Але ми не зупинялися.
Сім років на місії.
7 РОКІВ НА МІСІЇ
«Оппортьюніті» лише у двох кілометрах
від кратера Ендевор.
Вона має фінішувати на Точці Спіріт,
названій так на честь її мовчазної сестри.
ФІНІШ
Вітаю на першому Марсіанському марафоні Лабораторії реактивного руху.
Марсохід «Оппортьюніті» подолав марафонську відстань на Марсі
лише півтора тижні тому.
Наші вітання!
Отже, на той момент ми відпрацювали гарантований термін,
потім подовжений термін, а потім нам подзвонили й сказали:
«Ми подовжимо вам гарантію ще більше». І ми вичерпали навіть її.
І тут ми почали помічати, що «Оппі» старішає.
Її сивиною було накопичення пилу
в щілинах між дротами.
На одному з плечових суглобів
в «Оппортьюніті» почався артрит.
Ми усвідомили, що якщо ми продовжимо рухати рукою,
вона відпаде десь, де їй не місце.
Тому ми просто витягнули руку перед марсоходом
і тримали її так до кінця місії.
Окрім артриту,
в «Оппортьюніті» почалися проблеми з переднім правим колесом.
Керуючи нею, ми завжди мали враховувати відхилення від курсу
і знати, як його відкоригувати.
Стаючи старшою,
«Оппі» почала втрачати пам'ять.
Вона могла заснути...
і, прокинувшись, забути всі наукові дані
та все, що вона робила до цього.
Приблизно в той самий час, коли «Оппі» почала забуватися...
у моєї бабусі виявили хворобу Альцгеймера.
Коли бачиш, як твоя бабуся перестає бути собою...
Це...
Велосипед.
Це були дуже складні часи.
Я почала помічати, що ми втрачаємо ще й «Оппі»,
і нам треба було знайти спосіб працювати з нею в нових умовах,
ураховуючи її амнезію.
Нам це вдалося завдяки тому, що ми змушували її не спати.
НАСА: СЬОГОДНІ НЕ СПИ.
МАЄШ НАДІСЛАТИ ДАНІ.
Так вона могла надіслати на Землю дані, перш ніж засне
та все забуде.
ОППІ: НАДСИЛАЮ ДАНІ.
Гадаю, «Оппортьюніті» допомогла мені краще впоратися
із ситуацією з моєю бабусею.
І усвідомити цю частину життя.
Але вона все одно була відмінницею
і намагалася якнайкраще завершити свою місію —
знайти нейтральну воду, яка забезпечить життя на Марсі.
Після кількох років подорожі
ми, зрештою, побачили вдалині край кратера Ендевор.
І хоча він понад 16 кілометрів завширшки,
ми не бачили його, доки не під'їхали до краю, і раптом...
Коли «Оппі» під'їхала до краю Ендевор, усе змінилося.
Було відчуття, ніби це початок нової місії.
Це було нове поле для досліджень,
що повертало нас на десятки або навіть сотні мільйонів років назад.
Тому мені подобалася ця частина місії.
9 РОКІВ НА МІСІЇ
Сол 3300-й. Дев'ять років на місії.
«Оппортьюніті» пристрасно намагається завершити
аналіз скелі Есперанс,
у якій можуть ховатися докази щодо стародавнього життя.
ВИКОРИСТОВУЄТЬСЯ APXS...
Це глина, сильно змінена під впливом води з відносно нейтральним pH...
ВИЯВЛЕНО ГЛИНИСТІ МІНЕРАЛИ
...що є найпридатнішими умовами для життя,
виявленими «Оппортьюніті».
Це було велике відкриття.
ОППОРТЬЮНІТІ - ПАНОРАМНА СИСТЕМИ В НОРМІ - ТЕМП.: -27°C
Вода.
Питна нейтральна вода, що колись існувала на поверхні Марсу.
Справа не лише у воді,
а в тому, що колись вона могла підтримувати життя мікробів.
Це було революційне відкриття.
Це показало нам, що колись давно Марс
був більш придатний для появи життя.
Це був Святий Грааль.
Саме для цього ми полетіли на Марс.
«Оппі» відкрила, що Марс був світом з водою,
схожим на Землю.
Там були океани.
Вода грала важливу роль у його історії.
Це повністю змінило планету.
10 РОКІВ НА МІСІЇ
11 РОКІВ НА МІСІЇ
І «Оппортьюніті» роками досліджувала кратер Ендевор.
12 РОКІВ НА МІСІЇ
Вона зробила неймовірні відкриття, що розповіли про історію води.
13 РОКІВ НА МІСІЇ
Отже, ми могли повернутися в ті часи, коли на цій планеті, можливо, було життя.
Мене часто питають, чому, на мою думку, так важливо вивчати Марс.
Я гадаю, що однією зі складових
спадку «Спіріт» і «Оппортьюніті»
буде відповідь на ці «чому».
На Марсі була вода.
Що сталося з тією водою?
І чи може ця інформація допомогти нам
зрозуміти, чи може таке статися з Землею?
І як на це можемо вплинути ми?
Чи ми робимо щось таке, що може прискорити
такі зміни тут, на Землі?
Бо це не те, що можна виправити.
14 РОКІВ НА МІСІЇ
Отже, минуло вже 14 років місії,
а 5000-й сол буває лише раз.
Це була важлива віха.
У нас був старий марсохід, який забувався і страждав на артрит.
Камери ще працюють. Що можна зробити?
За кілька днів до 5000-го сола я пожартував,
що нам треба зробити селфі.
Ми бачили Марс очима «Оппі»,
але не бачили саму «Оппі».
Відтоді, як вона покинула планету в 2003-му.
Нам потрібно вилучити дані...
Ми плануємо 5000-й сол,
а науковий керівник збирає всіх і каже:
«В інженерів є запит.
Вони хочуть зробити селфі».
Нависла мертва тиша.
Бо вся команда науковців така:
«Перепрошую?»
Ми можемо вичерпати ресурс роботи руки робота
на цей акт справжнього марнославства.
Ми намагалися вмовити на це науковців.
Але це було складно, оскільки в неї було зламане плече.
Ми мали знайти спосіб отримати інші ракурси марсохода,
не рухаючи плечем.
Рішення було не найкраще, але це все, що ми могли.
І, гадаю, це було щось на кшталт подяки від науковців
команді інженерів. «Ми все зробимо.
У вас буде змога зробити селфі. Ви на це заслужили.
Давайте подивимося на робота, який працював на нас».
Отже, інженери роблять фото з 17 різних кутів.
Спираючись на дрібне зображення того,
що, на їхню думку, має бачити мікроскоп.
А враховуючи повільний старий комп'ютер «Оппі»...
у неї майже ціла хвилина йде на фото.
Ми такі: «Оновити. Нічого.
Оновити. Досі нічого. Оновити».
Бах! І почали з'являтися мініатюри.
Крихітні мініатюри на 64 пікселі.
Зображення були нечіткі та догори дриґом.
А потім ми пробіглися ними.
І там було фото «Оппортьюніті».
Так, воно було мале, чорно-біле й розфокусоване,
але вперше за понад 14 років на той момент
ми побачили свій марсохід.
СОЛ 5000
ЦЕНТР КЕРУВАННЯ ПОЛЬОТОМ ЧАРЛЬЗА ЕЛАЧІ
Усі, хто працював з «Оппортьюніті»,
щодня отримували електронні листи про погоду на Марсі.
І одного разу я подивилася, а там йшлося про пил і хмарність
на ділянці «Оппортьюніті».
Це фото було зроблено в 5106-й сол,
і, як бачите, сонце схоже на велику яскраву пляму.
А всього за три соли сонце зникло взагалі.
Так.
Це справді страшно.
За «Оппі» йшла пилова буря.
Ми вже переживали пилові бурі на Марсі.
«Оппортьюніті» переживала.
Але за кілька днів по тому всі почали усвідомлювати,
що таких ми ще не бачили.
Сол 5111-й.
СОЛ 5111
Пилова буря, яка може зачепити «Оппортьюніті», посилюється.
В апараті сталася помилка, що призвела до втрати заряду.
АКУМУЛЯТОР РОЗРЯДЖЕНИЙ
НАСТАЄ ТЕМРЯВА.
ОППОРТЬЮНІТІ - ПАНОРАМНА КАМЕРА СИСТЕМИ НЕ В НОРМІ - ТЕМП. - 28°C
А потім вона провалилася в темряву.
Та всі сказали: «Ми знаємо, що робити. У нас уже є тактика подолання бур.
І ми зробимо все можливе,
щоб відновити зв'язок з "Оппортьюніті"».
АС ІЗ КЕРУВАННЯ «ОППОРТЬЮНІТІ»
На той момент пісні для пробудження забулися.
Але ми повернули цю традицію, сподіваючись, що це допоможе.
І ми вмикали їх щоразу, коли намагалися пробудити марсохід.
Сол 5176-й.
Зв'язок з «Оппортьюніті» втрачено більш ніж 60 солів тому.
Небо може розвиднітися лише за кілька тижнів.
КОНТРОЛЕР ДАНИХ
ҐОЛДСТОУН 14 ШВИДКІСТЬ ВІТРУ 2,47 КМ/ГОД
Сол 5210-й.
Після майже 100 днів без зв'язку
команда не втрачає надії почути щось від «Оппортьюніті».
Сол 5292-й.
СОЛ 5292
Минуло вже понад шість місяців від останнього контакту з «Оппортьюніті».
Пилова буря нарешті завершилася.
Тому я сподівався, що вона просто прокинеться.
І скаже: «Ми живі».
Але цього не сталося.
Вона має автономний режим, який має пробудити її в певний час,
і ми знаємо, що коли він спрацює,
ми на Землі можемо спробувати зв'язатися з нею.
Отже, щодня в цей час ми намагалися зв'язатися.
ЩОДЕННИК МАРСОХОДА
Оскільки часу було обмаль і наближалася осінь,
ми почали командувати більш рішуче.
Ми щодня чекаємо на відповідь «Оппортьюніті».
НАСА заявило, що ми маємо спробувати останній раз...
ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ - 230
...зв'язатися з «Оппортьюніті» й розбудити її.
СОЛ 5352 - 12 ЛЮТОГО 2019 Р.
Ми стояли й просто дивилися в підлогу Темної кімнати.
Це та кімната, де ми майже п'ятнадцять років
надсилали команди обом марсоходам.
Ми думали лише: «Просто прокинься. Ми все виправимо.
І повернемося до досліджень».
Минали секунди, хвилина, і вже тоді ми знали...
Тоді мені дуже чітко згадалася
ніч посадки,
коли я, 16-річна дівчина, стояла в цій самій кімнаті
й усвідомлювала, чим хочу займатися в житті.
Та подорож добігала кінця...
і це мене підкосило.
В операційній групі сказали:
«Ми хотіли дати тобі змогу
вибрати останню пісню пробудження».
Я ніколи не вибирав ці пісні для марсоходів.
І хотів вибрати щось дійсно відповідне.
І зрештою я вибрав пісню
про завершення стосунків.
А ще...
про почуття вдячності за стосунки, що минули.
Проєкт MER не в мережі.
Я бачитиму тебе
В усіх тих знайомих місцях
Не варто й казати,
що всі ми емоційно прив'язалися до цих апаратів, так?
Знаєте, слово «любов» варто використовувати розважливо,
але ми любимо ці марсоходи.
Як батько, я пишаюся.
Ми переписали історію.
Але як людина, я сумую.
Бо вона була другом.
Увесь проєкт тримався на любові.
Ти любиш цей марсохід
і цих людей, разом з якими його будував.
І людей, разом з якими ним керував,
і які всі ці роки з такою любов'ю дбали про неї.
Для кожного з нас
це було досягнення всього життя.
Така пригода вдруге неможлива.
Я бачитиму тебе
Сол 5352-й. П'ятнадцять років на місії.
З першого ж дня,
коли вона приземлилася в самісінький кратер Іґл,
усі називали «Оппортьюніті» «щасливим марсоходом».
А тепер, після 13 744 отриманих файлів команд
і 5262 солів
замість запланованих 90,
неймовірна подорож «Оппортьюніті» добігла кінця.
Добраніч, «Оппортьюніті». Чудова робота.
Я дивитимусь на Місяць
Але бачитиму
Тебе
ЗВОРОТНИЙ ВІДЛІК ДО ВИЛЬОТУ НА МАРС
Цей дослідницький ковчег,
тісно пов'язаний зі «Спіріт» та «Оппортьюніті»,
тепер стане домом нового марсохода.
«Персеверанс» стане онукою «Спіріт» і «Оппортьюніті».
Її побудовано на основі цих марсоходів.
- Майло, ти готовий запускати ракету? - Так.
Я завагітніла другою дитиною, коли «Персеверанс» лише починали будувати.
Було відчуття, ніби цей марсохід лежить у реанімації для малят,
і ми всі його доглядаємо, нашого нового малюка.
Що за чудовий ранок тут, на Спейс-коуст.
- Я Деріл Ніл. - А я Муґеґа Купер!
ЛИПЕНЬ 2020 ЗАПУСК «ПЕРСЕВЕРАНС»
За 50 хвилин ми покажемо вам, як ця місія
вирушить на Марс, щоб знайти там ознаки давнього життя
і випробувати нові технології для майбутніх подорожей людей на Марс.
Це вже частина традиції — відкривати арахіс.
Хочете?
Дехто вважає, що дослідження планет — це щось дуже далеке.
Але я завжди нагадую їм, що коли наші предки мандрували планетою,
перше, що вони робили — дивилися на небо.
І що вони там бачили?
Зірки та сузір'я, неймовірні речі.
Що вони з ними робили?
За допомогою неба вони вигадали календар,
щоб знати, коли саджати рослини й коли збирати врожай.
Політ, до уваги місії. Час летіти.
Вони це зробили, не покидаючи Землю.
Тобто, ми займалися дослідженням планет із самого початку.
І ми продовжуємо використовувати їх так само, як і наші предки покоління тому.
Щоб зробити кращим життя на Землі.
Два, один, нуль.
І зліт.
Майло, дивися! Що це?
- Ракета. - Так!
І марсохід!
Марсохід. Правильно. Всередині марсохід!
Творчий керівник Юрій Лаховський