Downloaded from YTS.MX
A la ment dels espectadors, l'animació s'ha convertit en un gènere.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Però també és una expressió artística.
De totes les formes d'animació,
la més sagrada i màgica és l'stop motion.
És la unió entre l'animador i el titella.
Les pel·lícules solen captar la realitat.
L'animació crea la realitat i ha de fer veure que la captura.
ESCRIPTOR, DIRECTOR I PRODUCTOR
Li dones vida a la realitat. És la forma artística més pura.
Els que ens fa únics
és que transmetem l'estètica del Guillermo a la pel·lícula.
La cinematografia és un procés sofisticat.
Quan s'aplica a l'stop-motion, una tècnica inherentment manual,
s'aconsegueix una combinació potent.
Pinocchio és una pel·lícula amb un gran cor.
Tracta de la teva identitat, de ser fidel a tu mateix
i de no haver de canviar perquè t'acceptin.
També tracta de ser pare i de ser fill,
d'aprendre a estimar la família sense cap condicionament.
El Pinocchio del Guillermo és ben bé sorprenent.
És capaç d'introduir dissimuladament temes molt importants
VEU DE L'SPAZZATURA
en una pel·lícula familiar molt entretinguda.
Sempre es planteja què implica ser humà
i què vol dir viure en societat.
VEU DE LA FADA DEL BOSC I LA MORT
És la seva especialitat i la pel·lícula tracta d'això.
És una altra visió del conte. Et penses que ja el coneixes, però no.
M'atreia l'aspecte marginal del conte.
M'identifico amb personatges marginats,
com ara el Frankenstein o el Pinotxo,
que han d'entendre el món ells sols
i no es conformen amb el que els diuen els demès.
Volen saber per què una cosa està bé o malament
donat que ells pensen precisament el contrari.
Per a mi, el Pinotxo té una fragilitat espiritual.
Hi ha gent que no el pot veure com un nen de debò
perquè no té l'aspecte s'esperen que hauria de tenir.
Estic fet de carn i ossos.
És un dimoni!
Bruixeria!
El Guillermo té una visió màgica.
DIRECCIÓ TÈCNICA
És una pel·lícula característica d'ell.
Hi ha aportat l'estètica de les criatures
que esperaries trobar al conte de Pinotxo.
Però aquest conte té un aspecte emocional molt sincer.
Pinotxo!
L'amor fa mal.
Vam trigar uns quinze anys a fer la pel·lícula.
Vam haver de reunir el millor equip d'animació stop-motion.
Fixeu-vos en els botons miniatura.
- Sí. - Són fabulosos.
Oi que sí?
Vam unir els equips de Londres, Portland i Guadalajara.
Porto recolzant l'animació a Mèxic des dels anys 80
i volíem tenir un vincle amb Mèxic
Que animadors mexicans s'encarreguessin del Pinotxo i el grill,
els protagonistes, per demostrar la gran habilitat artística i tècnica
que un estudi mexicà pot tenir a l'animació.
Vam reunir animadors extraordinaris de tot el món
amb la supervisió de la companyia Shadowmachine.
Vam posar en marxa un procés increïble per tenir un equip d'animació stop-motion
que encaixés amb la visió del Guillermo.
Aquest projecte va ser una experiència fabulosa.
DISSENY DE COPRODUCCIÓ
És emocionant poder demostrar tot el que som capaços de fer.
Esperava que el guió expliqués una història
que estava impacient per contar.
És una experiència fantàstica.
El que més em va cridar l'atenció
és que no s'assemblava a cap altra pel·lícula d'animació
que havia vist.
L'estètica del Guillermo es reflecteix a cada fotograma.
Hi ha una gran diferència entre l'animació stop-motion i la digital.
Al principi a l'animació stop-motion
es feia servir moaré i es movia el pelatge i la roba,
fins i tot el pols de l'ambient als decorats.
Tenia una imperfecció preciosa
perquè et mostrava com s'havia fet.
Vam crear aquesta pel·lícula de tal manera
que tingués la naturalesa material d'una animació feta a mà,
un exercici artesanal preciós en tallat, pintura i escultura,
però amb un moviment sofisticat
que hem desenvolupat després d'estudiar les grues i l'elaboració de titelles.
La meva tasca com a supervisora de l'elaboració de les titelles
és aconseguir que un director com el Guillermo
em confiï la imatge de la seva pel·lícula.
D'altra banda, hi ha l'aspecte pràctic de convertir objectes inanimats
en titelles totalment animables.
Hem de planificar com es mourà,
què haurà de fer al llarg del conte.
A quin aparell l'haurem de moure
i quant pesa.
També s'ha de tenir en compte.
ESCULTURA DE PERSONATGES
Costa trobar l'equilibri.
Els animals són més voluminosos que els personatges humans.
Tenen tants elements de fantasia
que tots costen molt de d'elaborar.
Has d'ajuntar totes les peces i fer que encaixin.
Tenir a punt un titella és un procés molt llarg.
Es pot trigar fins a un any
fins a tenir un titella acabat
que agradi a tothom i que serveixi per al rodatge
per poder animar-lo.
El Guillermo volia titelles mecànics i no amb peces intercanviables.
En aquesta pel·lícula tenim titelles dels dos tipus.
Amb les peces intercanviables cada forma i expressió de la boca
són un trasplantament.
Cada forma de la boca és una màscara diferent
que es posa la cara del titella.
El Pinotxo té peces intercanviables perquè és un nen de fusta.
Per això vam fer que es mogués com si fos de fusta.
La cara sempre és la mateixa tota l'estona.
No té galtones vistoses.
Les aigües de la fusta de la cara no es mouen en absolut.
Només s'obren.
SUPERVISOR D'ANIMACIÓ
És com si fessis servir un enformador per obrir la boca.
S'ha de fer de cop i al darrere hi ha una mica d'amortiment.
Bam! I s'obre.
Va ser una ocurrència genial quan se'ns va acudir.
Vaig pensar: "Exacte!".
Tècnicament era una titella molt difícil d'elaborar.
Vam buscar tècniques noves.
SUPERVISORS CREATIUS
Volíem mostrar la seva forma de fusta i les articulacions rústiques.
Volíem que fos pràctica i duradora
com correspon a una titella d'aquesta mida per a un llargmetratge.
El Pinotxo és el primer titella
imprès per complet en 3D.
Però el Volpe i el Gepetto són totalment mecànics.
Amb l'animació mecànica tens una capa de silicona
que cobreix un mecanisme de rellotge suís.
L'animador pot moure fotograma a fotograma
cada element des de fora a través de la silicona.
Vam col·laborar molt temps amb l'equip d'animació
desenvolupant les tècniques per a cada personatge.
El Geppetto funciona tan bé
perquè té el bigoti gros, la barba poblada i les celles espesses.
Tots aquests trets són molt útils per a les cares mecàniques.
Quan l'animador va començar a moure el primer titella del Carlo
va ser molt complicat.
Com més llisa és la cara,
més costa canviar les expressions.
Per això els animadors es van centrar en les parpelles inferiors,
les celles i el llenguatge corporal.
Especialment amb el Carlo, una de les coses que volíem
era fer gestos innecessaris en animació.
Aquest titella va ser un precursor
perquè la canalla sol fer una pila de gestos innecessaris.
Des del principi el Guillermo volia que ens aferréssim
al caràcter realista i tàctil de l'animació stop-motion
i a la idea que estàs animant els errors.
Incidia molt en què la interpretació fos realista,
en els petits errors que cometem.
CAP D'ANIMACIÓ
Quan agafem un plat
potser no ens surt bé a la primera i ho hem de tornar a provar.
Al live-action busquem els errors,
volem que es llegeixi el guió d'una manera inesperada.
A l'animació stop-motion és molt difícil reflectir la realitat
perquè l'estàs animant o has d'imitar aquests petits accidents.
Aixeca la cama.
Com a director de live-action
EDITORA
sap que el públic necessita temps per assimilar
les cares i les coses a la pantalla.
El Guillermo ha insistit que aquesta pel·lícula s'havia d'alentir.
Hem de veure que el Pinotxo està rumiant coses.
Vaig dir que si el personatge estava pensant,
calia veure que els ulls processen la informació.
Volia veure canvis subtils.
Si animes les coses habituals,
aconseguiràs coses extraordinàries.
Vaig ser codirector amb el Mark Gustafson.
És un director i animador llegendari.
Va ser espectacular col·laborar amb el Guillermo perquè
actualment és un artista excepcional.
Has d'exigir el màxim de tu mateix.
És fantàstica la manera com ha confiat en els animadors,
com fa amb els actors.
Al live-action l'important és el passa entre "acció" i "tallem".
L'actor mana al rodatge.
Crees un vincle amb els animadors.
Així els empoderes perquè pensin a través del titella
En comptes de fer accions i pantomimes,
cal que actuïn de debò.
Els animadors són els nostres actors.
L'animació és un procés detallat
i volíem que els animadors protagonitzessin les actuacions.
Un dels principis fonamentals
que vam establir el Guillermo i jo des del principi
va ser deixar via lliure als animadors pel que fa a l'actuació.
Això comportava filmar vídeos d'acció real.
No diguis mentides o el teu nas creixerà i creixerà.
Com a animador, abans de fer una presa sovint has d'esbrinar
la forma que tindrà, el moviment i velocitat.
Una manera ràpida de fer-ho és filmar-te a tu mateix.
L'animador ens ensenyava
el vídeo d'ell mateix fent l'acció.
Al Guillermo li encanta.
Cada cop que els veu, somriu i diu: "Sí!".
"Exactament així! Genial!"
Spazzatura.
El Gris Grimly va dissenyar un Pinotxo impressionant.
Per a mi, és el millor que he vist mai perquè és senzill però preciós.
Quan vaig començar a il·lustrar el Pinotxo
volia que fos llargarut i peculiar,
com un titella sense cordes.
DISSENY DE PERSONATGES
El disseny del Pinotxo era el primer que volíem fer.
DISSENY DE COPRODUCCIÓ
El Guillermo volia que fos com el Frankenstein,
amb una meitat acabada i l'altra, a mig fer.
El vam dibuixar asimètricament
perquè el Geppetto el talla quan va begut.
La idea era que comença amb l'orella i els cabells.
El va tallant amb molta cura i després fa: "Buf!"
i l'acaba de qualsevol manera.
El Geppetto és un dels personatges que vam dissenyar amb més detall.
Li vam posar capes de roba.
Vam procurar que tota la roba que duia fos esparracada.
Aquest home no es pot comprar gaires pantalons.
Fill meu.
L'havíem de posar en situacions que l'incomoden.
És un home que beu alcohol i s'enfada.
A més, no entén el Pinotxo.
Triga un temps a adonar-se
VEU DEL GEPPETTO
que l'afecte que té per el nen és molt més important
que fer allò que s'accepta a la societat.
Fins i tot mort pot treballar per a mi.
Què s'ha cregut, senyor? Mostri una mica de respecte.
El dolent en molts contes d'aquests,
anomenat Mangiafuoco,
és un personatge molt gros
i no m'acabava de convèncer. No m'agradava.
El trobava massa típic.
AJUDANT DE DIRECCIÓ
El Guillermo ens va contactar.
Ens va mirar i va dir: "Escolteu. Aquest dolent no em serveix
i el vull canviar."
Els vaig dir que havia de ser aquest
i que si el podíem convertir en l'antagonista.
Vaig ressaltar que ja havíem creat el dolent.
"Ara què fem?" vaig dir.
I què li vas respondre?
Va ser un d'aquells moments en què ho entens i ja està.
Ens hi vam posar amb l'equip per arreglar-ho.
Vam dedicar molt de temps a dissenyar el Mangiafuoco,
amb una barba enorme.
Quan el vam acabar, el vam posar com a personatge de fons al circ.
Fora! No és un espectacle!
Però sí que ho ets!
El comte Volpe és un dels personatges més exagerats.
És molt graciós perquè és una mica dimoni.
Es mou per interès.
Fa el que més li convé.
Hem de fer una coseta més.
Quan pensàvem en el grill, m'imaginava que havia viatjat arreu del món
i havia viscut amb un escultor i amb un advocat.
Em vaig inventar el nom de Sebastià J. Grill.
Sonava molt sofisticat.
El Guillermo va ser l'impulsor del grill.
Fa que aquest personatge tan cregut
resulti molt simpàtic i que el vulguis seguir.
L'animació del grill sembla molt fàcil
però implica que s'ha de fer amb seny.
Fa molts gestos amb les mans
per explicar coses…
Es creu superior als altres.
Fa servir les mans per exigir una explicació,
per acusar algú i fer senyals.
Fa servir tot el cos com si fos la seva cara.
No soc institutriu, senyora.
Ben mirat, és el disseny d'un animal,
una cosa molt diferent.
És l'especialitat del Guillermo.
L'agullat, la Mort, la fada del bosc,
el grill i els conills
tenen la mateixa capa blau violeta d'un altre món
perquè tots estan relacionats.
Els conills duen els morts a l'altra banda.
Són l'extensió de la Mort i la seva germana, la vida,
és la fada del bosc.
L'art de concepte no era clar ni estilitzat.
No tenia una imatge polida com a personatge.
Tenien brutícia a les ungles.
A la cara tenien imperfeccions.
Volia que semblés que els personatges havien viscut molt abans de la pel·lícula.
Creàvem un personatge,
li fèiem un vestit bonic, com ara per al Geppetto
o per a algun altre personatge
i ens enviaven un missatge.
"El Guillermo l'ha vist."
"Vol que sembli brut."
Quan fas un titella molt maco,
sembla que ha sortit de la botiga quan està acabat.
No sembla el personatge d'un conte.
No cal que et creguis que són persones de debò.
T'has de creure que són personatges.
Volíem representar tant els trets físics com la personalitat.
Volíem fusionar ambdues coses.
El Volpe amb els cabells com un dimoni en forma de banyes.
La innocència del Pinotxo, la seva senzillesa.
El caire mundà i l'elegància europea del Geppetto.
Volíem que el disseny expliqués el conte.
Estridulacions de la meva joventut, de Sebastià J. Grill.
Pel que fa a l'escala,
vam fer servir titelles de mides diferents segons l'escena.
Aquest és el Pinotxo que interacciona amb el grill, que té aquesta mida,
el Sebastià J. Grill.
Perquè fos de la mida perfecta en poques preses,
calia que el grill estigués a l'espatlla del Pinotxo
quan li xiuxiueja a l'orella.
Per això fem servir aquest Pinotxo gros.
I en algunes preses n'utilitzem un de menut.
Després tenim aquests
grills petits
per a altres preses,
en especial quan el xafen.
Quin mal.
Tot i que facis un titella molt petit,
pots controlar-la bé pel que fa a l'animació.
Vam crear un Pinotxo el més menut possible
i encara el podíem moure bé.
La resta de personatges tenien l'escala proporcional,
de la mateixa manera que els decorats.
S'ha de construir tot.
És el millor i el pitjor de l'animació stop-motion.
Pots fer les coses exactament com vols que siguin.
Fa molta il·lusió
perquè crees un món sencer diferent o semblant a un altre.
És molt impactant.
T'ajuda a explicar el conte de la millor manera.
Vam veure pel·lis del Guillermo i en vam extreure les idees principals.
Els colors, les textures,
la forma de les finestres i l'ambient general.
Les pel·lícules del Guillermo són fàcils d'identificar.
Volíem que aquesta també ho fos.
Aquests decorats evoquen la bellesa dels poblets italians.
Jo conec llocs similars.
Vam investigar moltíssim: amb fotografies, pòsters…
Vam copiar la tipografia perquè volia que el món semblés real.
Tots els edificis del poble tenen reminiscències dels seus orígens,
com ruïnes medievals. A més a més,
tenim gravats del segle divuit
i murals que eren frescos dels segle catorze i quinze.
Hi ha diferents capes.
Un cop trasllades el guió en vinyetes,
aquests factors poden definir la solidesa de la visió
i pots prendre decisions:
DIRECTOR ARTÍSTIC
on anirà la càmera, quant es mourà…
Un dels grans reptes que tenim
és que l'animador s'ha de poder ficar dins
per animar els titelles.
Hem de dissenyar els decorats
perquè es pugin desmuntar de maneres diferents.
Requereix molt treball d'equip.
Ens reunim sovint per parlar de quin aspecte tindrà.
La pel·lícula té un estil i l'animació ha d'encaixar en aquest món.
Des del principi has de trobar l'estètica i definir-la bé.
Prenem com a base una cosa molt senzilla.
A la pel·lícula tenim una pinya que és menuda i molt bufona.
Durant mesos la vam avaluar en diferents intervals
i examinàvem altres objectes a través de la lent.
I pensàvem com l'havíem fet. Ens agradava el resultat.
VESTITS I DECORACIÓ
Si saps com és una pinya de debò,
entens com estan formades,
el nivell de detalls i de realisme que volem reflectir en la pel·lícula.
Et comences a imaginar com és aquest món.
El titella de la Mort ens va permetre estudiar uns quants aspectes.
Sí, perquè crec que al principi la Mort tenia cua de serp.
Al Toby i a tu se us va ocórrer
que les escates imitessin la textura de la pinya. Genial.
Va ser una bona manera de relacionar-la amb la pinya.
La Mort representa cada ésser viu.
Teníem uns quants pantalons per a l'Spazzatura.
I les ratlles que tenien
- les vam haver de dibuixar a mà. - Exacte.
Però no podia ser massa evident, saps?
Inicialment volia que semblés real
però va acabar transmetent una cosa diferent:
la idea que no es perfecte.
És una peça autèntica.
Havíem vist la mostra de Mackinnon and Saunders.
Ens van enviar nou combinacions de ratlles.
I resulta que tots vam triar la mateixa.
Vam riure. Tots hi estàvem d'acord.
"És fantàstic. Volem aquella."
El proper pas era preguntar-nos per què.
Si hi rumies, les conclusions que extreus poden definir més aspectes.???
Has de saber que hi ha normes.
Havíem de trobar el llenguatge:
imita els dibuixos animats o és realista.
Crec que vam assolir el punt ideal.
Tenir un element màgic com el Pinotxo
implicava que el món al seu voltant havia de ser més realista
Si tot és màgic, la màgia desapareix.
Havíem de crear un món realista amb les proporcions adients
i les propietats correctes.
Ens va donar la base per a la història i l'arc de Pinotxo.
El Guillermo té bon ull per això.
S'adona de les coses que no encaixen en aquest món.
No és tan diferent del disseny
i la decoració a mida natural del plató d'una pel·lícula de live-action.
És la bellesa de l'animació pas a pas.
La decoració, el disseny del plató
i la cinematografia són iguals que a les pel·lícules de live-action.
Al Guillermo li preocupa molt que tot sembli real.
Per això ens basem en imatges d'època si en trobem alguna.
Com ara aquest interior.
Com que llavors feien servir carbó i fusta,
vam tacar les parets de carbó.
No t'has de centrar en el disseny,
sinó en crear quelcom real.
En una de les visites ell mirava el decorat de l'església
que tot just havíem construït abans que arribés.
I ens va dir que l'envellíssim encara més.
Vam pensar que antigament trigaven dècades i segles
per construir esglésies.
La fusteria havia de ser més clara que els frescos de les parets,
els vitralls serien d'una època o d'un segle diferent
i caldria molt temps per fer la talla del Jesucrist.
Havia d'imitar el treball manual
que tenia la resta d'elements de la llar del Geppetto.
S'havien de veure els encenalls i la forma de la fusta.
per crear un paral·lelisme amb el Pinotxo, de fusta tallada.
El Pinotxo no entén
perquè els vilatans el menyspreen.
Ell també és de fusta, i tothom adora Jesús que,
com ell diu, també és de fusta.
Aquest aspecte només es podia reflectir a l'església.
DIRECTOR DE FOTOGRAFIA
Amb aquesta pel·lícula volia tenir l'equip de control adient
per assolir el moviment de càmera que volia el Guillermo.
A les seves pel·lícules recents la càmera no s'atura.
Volíem que els personatges es moguessin amb la càmera
igual que els actors es mouen amb els decorats reals.
De vegades movem una mica la càmera.
Per fer una presa única vam trigar tres mesos.
Hi ha una escena en què l'Spazzatura torna al carnaval.
Mentre la càmera el segueix, ell va baixant,
travessa el terreny del carnaval i acaba al vagó del Volpe.
Una presa així és significativa
perquè veus exactament com es mou l'Spazzatura.
T'explica com és el personatge i de quin entorn prové.
Veus com és el circ
i descobrim una colla de personatges de rerefons mentre ell va caminant.
Moltes pel·lícules del Guillermo destaquen per l'hiperrealisme.
Es fa servir la llum
per ressaltar el contingut emocional d'una escena.
El fet que els núvols es moguin una mica ajuda molt per explicar el conte,
com l'escena del Geppetto mentre tala l'arbre.
Ens ajuda a reflectir l'ànsia que sent el Geppetto
i ens permet dramatitzar-la més.
Una de les coses que encara no havíem fet
era quan el Volpe està cremant el Pinotxo.
Vam aconseguir integrar llums led dins de la torxa.
Així quan el Volpe l'anava movent,
podíem filmar la llum per separat
amb exposicions múltiples.
Dona'm la torxa, Spazzatura!
Normalment caldria simular aquest efecte movent els llums o el decorat.
En aquest cas vam poder-ho modificar durant el procés posterior.
Vam separar la llum de la lluna
per mostrar la de la torxa i del foc en preses apart.
I tu emetràs llum. Una llum brillant!
Com la de les estrelles!
Si us plau, ajuda!
És fabulós com el disseny del personatge i els actors mateixos
s'influeixen mútuament,
i llavors l'animador també ho fa.
Quan donem el titella a l'animador,
ja pot escoltar el doblatge.
El que més m'agrada del Pinotxo
és que representa qualsevol infant d'uns quatre o sis anys
amb tanta energia que resulta incontrolable.
Quan està trist, ho veus clarament
i, de vegades, està a punt de plorar.
Al cap d'un moment, ja torna a estar alegre
Vam veure que, amb el Gregory, teníem poc marge a les gravacions
però hi havia realisme.
Al principi del meu procés estava molt neguitós.
No havia treballat
VEU DE PINOTXO I CARLO
en cap la pel·lícula amb un paper important.
Va ser com filmar un documental.
Quan ell començava a actuar,
fèiem servir un truc
que l'ajudava a no sobreactuar.
Jo li deia que em digués "ruc".
Em va suggerir que ho digués al final de les frases,
tot i que ho tallarien a la versió final.
Em va ajudar a posar més èmfasi a les parts més divertides.
I cada cop que sobreactuava una mica,
em deia "Tu calla, ruc!".
Llavors se'n reia i després continuava.
Estic fet de carn i ossos.
Soc un nen de veritat!
Actua d'una manera molt natural
i crea un ambient íntim quan xiuxiueja
o parla amb el grill o amb el Candela.
Transmet una emoció en estat pur.
Els pares se senten desesperats com tothom.
Diuen coses que pensen només en aquest moment.
Però dins, t'estimen.
Aquest és el tercer projecte que faig amb el David Bradley.
És un actor que admiro moltíssim
i té una veu que és fàcil d'identificar.
Ningú li parla així al podestà.
Quan vaig llegir el guió buscava una qualitat vocal
que fos creïble i veraç
però que em permetés explicar la història i fos més viva
i representés més bé l'essència d'aquest personatge.
Passa del to greu al baix molt ràpid. "Per què ho dius?"
És molt…
Té una qualitat que és gairebé musical.
Un fill sap quan el seu pare és viu.
Vindrà a buscar-nos, ja veuràs.
No has de preocupar-te per res.
Fàcil de dir per a tu.
Quan vam començar la pel·lícula el grill no em feia el pes.
Com a personatge.
Però quan l'Ewan el va començar a doblar, de seguida em va convèncer.
Ho hem aconseguit!
No m'ho puc creure!
Soc un gran admirador de l'Ewan McGregor.
És fàcil identificar-te amb la seva veu. Té molta calidesa.
És que no em canso mai d'escoltar-la.
Bé, ho he intentat,
ho he fet tan bé com he pogut.
En Pinotxo m'ho va ensenyar.
Vaig decidir que seria el protagonista de la pel·lícula,
el narrador.
Vam reescriure les escenes recalcant el grill
fins i tot quan feia d'espectador.
Les sessions de doblatge amb l'Ewan van ser les millors que he vist mai.
Soc el comte Volpe i ets l'elegit
per participar en la divertida, elegant i despreocupada vida de firaire
com l'estrella del meu espectacle de titelles!
Sabíem que el Volpe havia de ser un home ostentós, cosmopolita, atractiu
que hagués viatjat arreu del món.
Volíem que tingués accent
però que pogués pronunciar a la perfecció
paraules en francès, italià, alemany.
Els titelles són el millor del món, extraordinaris!
Aixeca el braç.
Gent de totes les edats respecta els titelles.
L'única veu que se'm va ocórrer va ser la del Christoph Waltz.
És un actor que pot canviar
el ritme i la intenció d'un so a mitja frase.
Té una funció dramàtica, per dir-ho així.
Jo sempre busco quina funció té cada història.
És un expert de la variació i,
al moment adient, recalca un aspecte.
Què passa? Què fas tu aquí?
La veu de l'Spazzatura sorprendrà a molts espectadors.
Va ser una gran sort i una casualitat que no havia previst.
Al rodatge de Nightmare Alley.
la Cate i jo ens ho havíem passat pipa.
Em va dir: "Dona'm un paper a Pinotxo."
Li vaig dir que només em quedava el del mico.
Li vaig dir que faria el que fos.
"Per a tu faria de llapis en una pel·lícula."
Li vaig ensenyar el disseny de l'Spazzatura i va fer:
"Crec que és el meu animal espiritual."
Quan l'Spazzatura surt disparat enlaire,
faig un so així?
Com en la distància.
Crec que hi ha una part del Guillermo
a la rialla de l'Spazzatura.
Crec que els personatges de les seves pel·lícules
són tots com el Guillermo els veu.
És probable que algunes qualitats seves
estiguin en tots els personatges. L'Spazzatura n'és un bon exemple.
Adeu, papa… El meu papa.
Normalment quan veus una obra d'animació amb música
intueixes quan comencen les cançons.
És com si el diàleg fos una rampa per a la música.
Ningú ho sap, ningú m'ho pot dir…
Però al Pinocchio del Guillermo les cançons
t'agafen per sorpresa.
Aquests titelles et donen la sensació
PRODUCTOR MUSICAL
que no és una pel·lícula d'animació sinó una de live-action.
Ho veig així perquè semblen vius.
Semblen persones de debò.
Vaig provar de tocar la música com si ho fes una persona.
SUPERVISOR MUSICAL
No és ben bé un musical.
És una pel·lícula amb moments musicals.
No hi ha cançons tradicionals ni de pop.
Són les que t'imagines quan penses
en l'Alexandre, el Guillermo i el Mark.
Unes ments genials creen coses ben bé úniques.
Quan en parlàvem amb l'Alexandre, vaig pensar que estaria bé
començar la pel·lícula fent que els personatges cantessin
i que, en acabat…
La segona meitat té cançons i marxes de l'època feixista.
Va ser un procés molt llarg
perquè l'animació costa molt de temps.
i perquè el Guillermo volia que escrigués cançons per als personatges.
Les cançons ens expliquen la vida del personatge en uns segons.
Determinen el to musical.
Ens diuen qui són, on es troben,
d'on venen i cap a on van.
Admiro l'Alexandre Desplat.
És un compositor de pel·lícules consumat.
Fa el mateix que faig jo amb els papers que m'ofereixen.
Analitza la història.
Per a tota la pel·lícula he triat únicament instruments de fusta.
Tenim guitarres, mandolina,
piano, arpa i instruments de vent.
Fagots, clarinets, oboès, flautes travesseres.
Aquests instruments de fusta
creen un ambient estrany que pertany al Pinotxo.
No!
Podries veure Pinocchio en sessió doble
amb Pan's Labyrinth i Devil's Backbone
Tenen elements comuns: posen a prova una persona pura
que al final de la història és més forta.
Tal com jo ho veig, et van imposar una càrrega terrible.
Aquesta pel·lícula tracta de la mort.
No hi ha cap pel·lícula sobre la vida que no parli de la mort.
D'acord.
Quan ens vam plantejar fer Pinocchio,
sabia que volia fer la meva versió.
No volia fer només una adaptació.
Volia tractar temes que em commouen molt.
La majoria de les meves pel·lícules parlen del meu pare i de mi,
i aquesta no és una excepció.
Veus com aquest nen es fa gran sense que canviï físicament.
Malgrat això,
ets conscient que arribarà més lluny que cap altra persona.
Aprofita-ho al màxim.
Aquest conte acostuma a tractar d'allò que el Pinotxo aprèn al món.
Al final es converteix en un bon nen i en un nen de debò.
Però el nostre conte no va d'això.
Ell canvia tothom gràcies a la seva puresa.
Canvia el Geppetto.
Canvia el grill.
Canvia l'Spazzatura i tota la resta.
I també s'adona de qui és com a ésser humà.
Aquesta pel·lícula supera les meves expectatives.
M'hauria agradat veure-la quan era petit
i també quan ja era adult.
És ideal per parlar-ne en família.
La possibilitat de veure-la quan ho desitgis
després d'haver-la vist per primer cop
crea un vincle molt íntim entre l'espectador i la pel·lícula.
Cada cop que la veig és una experiència més enriquidora.
i espero que també ho sigui per al públic.
Subtítols: Cristina Casas Peregrina