Downloaded from YTS.MX
Animaatiosta on tullut kuluttajien mielessä genre.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mutta se on myös taidemuoto, ja kaikista animaation muodoista -
minulle pyhin ja taianomaisin on stop motion.
Siinä korostuu animaattorin ja nuken välinen suhde.
Tavallisesti elokuva vangitsee todellisuuden.
Animaatio luo todellisuuden ja jäljittelee sen vangitsemista.
Sille annetaan elämä, ja se on taidemuotona korkein.
Tämä elokuva on ainutlaatuinen Guillermon live action -estetiikan takia.
Kun näytellyn elokuvan monisyisyys -
yhdistetään käsityönä tehtävään stop motioniin,
syntyy vaikuttava yhdistelmä.
Pinokkio-elokuvalla on suuri sydän.
Elokuvassa käsitellään sitä, miten voi olla oma itsensä -
eikä tarvitse muuttua tullakseen hyväksytyksi.
Kyse on myös isyydestä ja poikana olemisesta.
Siitä, että oppii rakastamaan perheenjäseniä sellaisina kuin he ovat.
Guillermon Pinokkio yllättää katsojan.
Hän osaa piilottaa suuria teemoja -
todella viihdyttävään perhe-elokuvaan.
Hän pohtii aina, millaista on olla ihminen ja osa yhteiskuntaa.
Sen hän osaa, ja Pinokkio osuu sen ytimeen.
Se on mukaelma tarinasta, jonka vain luulee tuntevansa.
GUILLERMO DEL TORON PINOKKIO KÄSITYÖNÄ TEHTY ELOKUVA
Pinokkiossa minua vetää puoleensa ulkopuolisuuden näkökulma.
Samastun ulkopuolisuuteen, kuten Frankensteiniin tai Pinokkioon.
Siihen, että täytyy selviytyä yksin ja kuulemasi asiat eivät riitä.
Miksi jokin asia on oikein ja jokin toinen väärin,
kun itsestä ne tuntuvat olevan toisin päin?
Mielestäni Pinokkion erilaisuudesta huokuu hauraus,
kun muut eivät näe häntä oikeana poikana,
koska hän ei näytä siltä, miltä pojan tulisi näyttää.
Olen oikea poika! -Demoni!
Noituutta!
Tämän Pinokkion taika on siinä, että se on Guillermon versio.
Se on todella guillermomainen elokuva.
Hän on painottanut Pinokkio-elokuvassa olioita,
ja juuri sitä Guillermolta odotetaankin.
Mutta tarinassa on myös sydämellinen ja tunteikas puoli.
Pinokkio!
Rakkaus sattuu.
Pinokkion tekemiseen meni 15 vuotta,
ja kokosimme yhteen stop motionin parhaimmiston.
Kiinnittäkää huomiota pienoisnappeihin.
Joo. -Hemmetin hienoja.
Eikö vain?
Meitä oli Lontoosta, Portlandista ja Guadalajarasta.
Olen tukenut meksikolaisanimaatiota 1980-luvulta lähtien,
ja halusimme säilyttää yhteyden Meksikoon.
Pinokkiota ja sirkkaa varten halusin meksikolaiset animaattorit.
Päähahmot, koska ne esittelevät sitä taitoa ja teknistä osaamista,
jota meksikolaisstudioilla on.
Meillä on maailman parhaita animaattoreita,
kaikki Shadowmachinen ohjauksessa.
Oli huikea prosessi koota stop motion -tiimi -
toteuttamaan Guillermon visiota.
Mukana oli todella vankkaa osaamista.
Se on todella huikeaa,
koska saamme olla alan huipulla.
Odottelin käsikirjoitusta, jonka eteen todella haluaa tehdä töitä.
Tämä oli sellainen tilanne.
Huomasin heti,
että animaatioelokuvana se poikkesi kaikista näkemistäni.
Guillermon kauneuskäsitys on kudottu miltei jokaiseen kuvaruutuun.
Stop motionin ja digitaalisen animaation välillä on tärkeä ero.
Stop motionin alkuajoilta muistetaan -
läikehtivät kankaat, karvan ja kankaan liikahdukset -
ja jopa ilmassa leijuva pöly lavasteissa.
Epätäydellisyys oli niin upeaa,
koska se paljasti, miten kaikki oli tehty.
Halusin, että elokuvassa yhdistyisi -
käsintehdyn animaation luonne,
kuvanveiston ja maalauksen kaunis kädenjälki -
sekä liikkeen kehitys,
joka on syntynyt nukkejen ja välineiden tutkimuksen tuloksena.
Nukkevalmistuksen päällikkönä tehtäväni -
on saada Guillermon kaltainen ohjaaja -
luottamaan minuun visionsa toteuttamisessa.
Käytännön haaste on tehdä elottomista esineistä -
animoitavissa olevia nukkeja.
On suunniteltava, miten nukke liikkuu -
ja mitä sen on tehtävä tarinassa.
Mihin se kiinnitetään ja paljonko se painaa.
Sekin on otettava huomioon.
Etenkin olioiden kanssa kyse on tasapainottelusta.
Niitä on vaikeampi käsitellä kuin ihmishahmoja.
On paljon upeita mielikuvituksellisia elementtejä,
jotka on vaikea valmistaa.
Ne on saatava kasaan ja toimimaan yhdessä.
Nuken valmistus on pitkä prosessi.
Voi kulua vuosi, ennen kuin nukke on sellainen,
johon kaikki ovat tyytyväisiä ja jota voi käyttää animaatiossa.
Guillermo halusi tämän toimivan mekaanisesti korvaavan osan sijaan.
Elokuvassa on kummankinlaisia nukkeja.
Joillakin jokaista ilmettä varten on oma osansa.
Jokaiselle suun muodolle on siis oma naamionsa,
joka laitetaan nuken kasvoille.
Pinokkion tapauksessa on näin, koska hän on puinen poika.
Saimme hänet näyttämään siltä, että hänet on tehty puusta.
Hänen kasvonsa pysyvät koko ajan samankokoisina.
Posket eivät pullistu.
Puun syyt kasvoissa eivät liiku.
Suu vain avautuu.
On kuin suu avattaisiin taltalla.
Suu napsahtaa auki. Lopussa on hieman joustoa.
Naps! Auki.
Se oli meiltä oikea neronleimaus. Hihkaisin ääneen.
Pinokkio oli teknisesti vaikea nukke valmistaa.
Oli keksittävä uusia tekniikoita, jotta hahmo näyttäytyi -
koko puisessa komeudessaan kömpelöine puisine nivelineen.
Halusimme siitä yhtä näppärän ja kestävän -
kuin sen kokoinen nukke olisi näytellyssä elokuvassa.
Pinokkio on ensimmäinen nukke,
joka on tulostettu kokonaan 3D-tulostimella.
Mutta Volpe ja Geppetto ovat täysin mekaanisia.
Mekaanisessa animaatiossa nukella on silikoni-iho -
sveitsiläistä kelloa muistuttavan koneiston päällä.
Sen avulla animaattori liikuttaa kuvaruutu kerrallaan jokaista osaa ihon läpi.
Animaatiotiimiltä meni kauan kehittää joka hahmolle oma tekniikkansa.
Geppetto toimii hyvin, koska hänellä on tuuheat viikset, parta ja kulmakarvat.
Ne toimivat hyvin mekaanisissa kasvoissa.
Ensimmäisen Carlo-nuken kanssa oli suuria vaikeuksia.
Mitä sileämmät kasvot, sitä vaikeampi nuken ilmeitä on muuttaa.
Animaattorit käyttivät siksi hyväkseen alaluomia,
kulmakarvoja ja kehonkieltä.
Carlon kohdalla halusimme sisällyttää mukaan tarpeettomia eleitä animaatiossa.
Sen puolesta puhui se, että lapset tekevät kaikkein eniten tarpeettomia eleitä.
Guillermon taiteellinen tehokeino oli varmistaa -
stop motionin todenmukaisuus -
ja virheiden animointi.
Hän painotti esityksen todenmukaisuutta,
esimerkiksi pieniä virheitä, joita ihmiset tekevät toistuvasti.
Jos joku menee hakemaan lautasta, hän kulkee ehkä ohi ja yrittää uudelleen.
Näytellyissä tuotannoissa virheitä toivoo.
Sitä toivoo jonkun sanovan repliikkinsä väärin.
Stop motionissa todellisuuden tunnun luominen on vaikeaa,
koska kaikki animoidaan ja vahingot tehdään tarkoituksella.
Nosta jalkaa.
Guillermo ohjaa yleensä näyteltyjä elokuvia,
joten hän ymmärtää, kauanko katsojilla menee -
kasvojen ja muun käsittelyyn.
Tässä elokuvassa Guillermo painotti, että tahtia on hidastettava.
Pinokkion on nähtävä miettivän.
Sanoin: "Kun hahmo miettii, tiedon käsittelyn täytyy näkyä silmissä.
Niissä näkyy hienoinen muutos."
Tavallisia ilmiöitä kuvatessa syntyy jotakin ihmeellistä.
Toisena ohjaajana toimi Mark Gustafson, legendaarinen ohjaaja ja animaattori.
Guillermon kanssa on huikeaa työskennellä, sillä hän on uransa huipulla.
Hän saa toisenkin yrittämään parhaansa.
Guillermo on ollut loistava siksi, että hän luottaa animaattoriin -
samoin kuin näyttelijöihin.
Näytellyissä elokuvissa näyttelijällä on kohtauksessa täysi valta.
Kun animaattoreiden kanssa syntyy yhteys,
he saavat paljon valtaa ajatella nuken kautta,
jättää jotain pois, välttää pantomiimia -
ja näytellä.
Animaattorit ovat näyttelijöitä.
Animaatio on monimutkainen prosessi,
ja halusimme antaa animaattoreille valtaa.
Yksi perusperiaatteista, joka keksimme Guillermon kanssa jo alkuvaiheessa,
oli antaa animaattoreille mahdollisimman paljon sananvaltaa.
Siksi kuvasimme näyteltyjä videoita.
Älä valehtele, sillä muuten nenäsi kasvaa.
Usein ennen kohtauksen kuvaamista animaattori selvittää,
millaisen muodon kohtaus saa,
millaista liikettä siinä on ja millainen tempo.
Hyvä ja nopea tapa tehdä se on kuvata itseään.
Animaattorit kuvasivat lyhyitä videoita, joissa he itse näyttelivät.
Guillermosta se oli mahtavaa.
Aina kun hän näkee sellaisen, hän innostui kovasti.
"Juuri noin! Hienoa!"
Spazzatura.
Gris Grimly suunnitteli upean Pinokkion.
Se on paras näkemäni Pinokkio, koska se on niin yksinkertainen ja kaunis.
Kun aloin piirtää Pinokkiota,
halusin tehdä hahmosta hontelon ja kömpelön.
Sätkynuken ilman naruja.
Pinokkio oli ensimmäinen päähenkilö, jonka halusimme luoda.
Guillermo toivoi, että nukke olisi kuin Frankenstein:
toinen puoli valmis ja toinen kesken.
Teimme hänestä epäsymmetrisen, koska Geppetto veisti hänet juopuneena.
Keksittiin, että hän aloittaa tämän puolen korvasta ja hiuksista,
veistää ne tarkasti, mutta luovuttaa ja viimeistelee nuken nopeasti.
Geppettoa työstimme eniten.
Vaatteita on kerroksittain.
Kaikki vaatteet ovat nuhjuisia.
Hänellä ei ole varaa moniin housuihin.
Poikani.
Hänestä täytyi tehdä epämiellyttävä.
Tämä kaveri juo ja suuttuu. Hän ei ymmärrä Pinokkiota.
Hänellä kestää tajuta,
että hänen rakkautensa poikaa kohtaan on paljon tärkeämpää -
kuin se, mikä on sosiaalisesti hyväksyttävää.
Voisin palkata hänet kuolleenakin.
Kuinka kehtaatte? Osoittakaa hieman kunnioitusta!
Pinokkio-tarinoiden tärkein konna, Mangiafuoco, on suurikokoinen.
Se ei tuntunut hyvältä. En pitänyt siitä. Se tuntui kliseiseltä.
Guillermo sanoi heille, jotka työstivät elokuvaa sillä hetkellä:
"Pääkonna on surkea, ja haluan vaihtaa hänet."
Sanoin, että tämän pitäisi olla se tyyppi.
"Voimmeko tehdä hänestä pääkonnan?"
Olimme jo rakentaneet konnan.
Mitä tekisimme? -Mitä vastasit hänelle?
Se oli sellainen hetki, kun nähtyä ei saa näkemättömäksi.
Mahtava tiimimme selvitti tilanteen.
Mangiafuocon luomiseen valtavine partoineen oli mennyt aikaa.
Teimme siis nuken valmiiksi, ja hän on sivuhahmo sirkuksessa.
Mene pois! Tämä ei ole mikään näytös.
Onpas.
Volpe on yksi liioitelluimpia hahmoja.
On hauskaa, että hän on kuin paholainen.
Bisnes on etusijalla. Hän ajattelee vain itseään.
On vielä yksi asia hoidettavana.
Sirkkaa suunnitellessamme ajattelin, että se olisi matkustanut ympäri maailmaa.
Asunut kuvanveistäjän ja asianajajan kanssa.
Minulle tuli mieleen nimi:
Sebastian S. Sirkka.
Se kuulosti hienostuneelta.
Sirkka oli Guillermon luomus.
Hän loi hieman röyhkeän hahmon,
josta on pakko pitää ja jota haluaa seurata.
Animoitu sirkka on ulkomuodoltaan yksinkertainen,
mutta juuri siksi se vaatii taitoa.
Hän käyttää käsiään selittäessään, ja hän on hyvin oikeudentuntoinen.
Hän käyttää käsiään vaatiessaan selitystä,
syyttääkseen jotakuta tai osoittaakseen.
Hänen koko kehonsa toimii hänen kasvoinaan.
En ole kotiopettaja, rouva.
Olentojen suunnittelu on aivan oma lajinsa,
ja senhän Guillermo hallitsee.
Piikkihai, Kuolema, Metsänhenki,
sirkka ja kanit.
Niillä on epätodellisen sinipunainen iho, koska ne liittyvät toisiinsa.
Kanit vievät kuolleet toiselle puolelle.
Ja ne ovat Kuoleman jatke, joka puolestaan on elämän sisko.
Hän on Metsänhenki.
Konseptikuvitus ei ollut tyyliteltyä. Hahmojen tyyli ei ollut huoliteltu.
Kynsien alla oli likaa.
Ihossa oli kauneusvirheitä.
Hän halusi hahmojen näyttävän siltä, että he olivat eläneet ennen elokuvaa.
Loimme hahmon ja teimme kauniin asun vaikkapa Geppettolle -
tai jollekin toiselle hahmolle, mutta saimme sitten viestin.
Guillermo oli nähnyt sen.
Sen on oltava likainen.
On tehty kaunis nukke, mutta se on kuin suoraan kaupan hyllyltä.
Se ei näytä tarinan hahmolta.
Ei heitä tarvitse pitää oikeina ihmisinä.
Heihin täytyy uskoa hahmoina,
ja halusimme hahmon ilmentävän sen luonnetta.
Volpen hiukset ovat kuin pirun sarvet.
Pinokkion viattomuus ja koruttomuus.
Geppetton maanläheisyys ja kaunis vanhanaikainen arvokkuus.
Otimme asiaksemme, että muoto kertoo tarinaa.
Sirityksiä nuoruudestani. Kirjoittanut Sebastian S. Sirkka.
Käytämme erikokoisia nukkeja eri tilanteisiin.
Tämä Pinokkio keskustelee sirkan kanssa, joka on tämänkokoinen.
Sebastian S. Sirkka.
Ja jotta hän olisi oikeankokoinen muutamassa kohtauksessa,
tarvitaan sirkka ja Pinokkion olkapää, kun hän kuiskaa Pinokkion korvaan.
Silloin käytössä on iso Pinokkio.
Ja tietyissä kohtauksissa käytämme tätä pientä Pinokkiota.
Lisäksi meillä on pieniä sirkkoja -
muihin kohtauksiin.
Vaikkapa siihen, kun hän liiskaantuu.
Mikä tuska.
On rajansa sillä, miten pieni nukke voi olla,
että sitä vielä voi hallita animaatiossa.
Rakensimme niin pienen Pinokkion kuin mahdollista -
menettämättä nuken hallintaa.
Muiden hahmojen mittakaava on suhteessa siihen.
Lavasteet noudattavat samaa mittakaavaa.
Kaikki on rakennettava.
Se on stop motionin lahja ja kirous.
Kaiken saa näyttämään siltä kuin on tarpeen.
Se on jännittävää, koska voi luoda maailman,
joka on erilainen kuin mikään muu tai juuri samanlainen.
Ja se on aika vaikuttavaa.
Siitä on apua tarinan kertomisessa.
Katsoimme monta Guillermon elokuvaa, ja valitsimme joitakin elementtejä.
Värejä, tekstuureja,
ikkunan muotoja ja tunnelmaa ylipäänsä.
Jo ensi sekuntien aikana voi huomata katsovansa Guillermon elokuvaa,
ja se oli tarkoituksellista.
Lavasteet tuovat elävästi mieleen italialaisten pikkukaupunkien viehkeyden.
Tiedän samanlaisia paikkoja.
Taustatutkimusta tehtiin paljon.
Valokuvia ja julisteita.
Jäljensimme typografioita, koska halusin kaiken tuntuvan todelta.
Kaikki kaupungin rakenteet -
perustuvat johonkin, kuten keskiaikaisiin raunioihin.
Sen lisäksi on 1700-luvun leikkauksia,
muraaleja, jotka ovat 1400–1500-luvun freskoja.
Kerroksia on paljon.
Kun käsikirjoituksesta muokataan kuvitussuunnitelmaa,
ne päätökset määrittelevät vision suuruuden.
Päätetään, minne kamera laitetaan -
ja paljonko se liikkuu.
Yksi ainutlaatuisista haasteistamme oli se,
että animaattorin piti ylettää nukkeihin.
Meidän oli suunniteltava lavasteet niin,
että ne voidaan purkaa osiin monella eri tavalla.
Tiimin kanssa tehdään yhteistyötä, ja mietimme yhdessä, miltä kaikki näyttää.
Elokuvalla on tietty ilme, ja animaation täytyy sopia siihen.
Estetiikasta on päätettävä tarkasti varhaisessa vaiheessa.
Sen voi perustaa johonkin yksinkertaiseen.
Elokuvassa on käpy, joka on pieni ja viehättävä.
Katselimme sitä silloin tällöin kuukausien ajan.
Katsoimme muitakin esineitä sillä silmällä.
Miten teimme kävyn? Se näyttää kivalta.
Jos katsoo oikean männynkävyn muotoa,
alkaa nähdä sen muotokielen ja yksityiskohtien määrän.
Yritimme ujuttaa sitä tähän elokuvaan. Siltä sen maailma tulisi näyttää.
Kuolema-nuken kanssa sai kokeilla eri asioita.
Kuoleman häntä muistutti ensin käärmettä.
Sinusta ja Tobysta se näytti männynkävyn juonteilta.
Se oli huikeaa.
Se kytkös toimi, sillä Kuolema edusti kaikkia eläviä olentoja.
Spazzaturalle oli housuja.
Housujen raidat…
Ne tehtiin käsin.
Se ei saanut olla liian ilmeistä.
Sen piti näyttää aidolta, mutta se myös heijastui kaikkeen muuhun.
Ettei mikään olisi täydellistä.
Kaikessa piti olla luonnetta.
Mackinnon & Saunders lähetti näytteet.
He lähettivät mallitilkkuja suosikeistaan. Pidimme kaikki samasta tilkusta.
Nauroimme. Olimme samaa mieltä. "Mahtavaa. Tuo se siis on."
Seuraavaksi mietimme, miksi.
Jos miettii, miksi, samat säännöt voivat päteä muuhunkin.
On nimittäin sääntöjä.
Elokuvan kieli täytyi löytää.
Piirretyn ja toden välillä. Löysimme mielestäni sopivan välimaaston.
Taianomainen Pinokkio -
edellytti maanläheisempää ympäristöä.
Jos kaikki on taianomaista, mikään ei ole.
Ympäröivä maailma piti tyynnyttää. Mittasuhteiden tuli olla oikein.
Ympäristö tarjosi raamit ja tunteikkaan tarinankaaren Pinokkiolle.
Guillermolla on silmää. Hän huomaa, jos jokin ei täsmää.
Eroa näytellyn elokuvan lavasteiden rakentamiseen ei ole.
Siinä stop motion -animaation hienous piileekin.
Lavasteiden suunnittelu sekä viritys -
ja elokuvaus ovat samanlaista kuin näytellyssä elokuvassa.
Guillermolle on tärkeää, että kaikki näyttää oikealta.
Käytimme lähteenä historiallisia kuvia.
Esimerkiksi tämä tila.
Hiili ja puu olivat pääasiallisia energian lähteitä,
joten tuhrimme seinät hiilellä.
Päätökset tehdään ensisijaisesti todellisuuden näkövinkkelistä.
Guillermo kävi katsomassa kirkkoa,
jonka olimme saaneet kasaan juuri ajoissa.
Hän sanoi: "Tätä täytyy vanhentaa ihan hitosti."
Kirkkojen rakentamiseen kului vuosikymmeniä, ellei vuosisatoja.
Puuosat olisivat hieman vaaleampia kuin seinien freskot.
Lasimaalaukset ikkunoissa olisivat eri aikakaudelta.
Kristuksen veistämiseen kului aikaa.
Siinä tuli olla saman käsityön tuntu kuin kaikessa Geppetton kotona.
Puun höyläys sai näkyä.
Halusin sen rinnastuvan puusta veistettyyn Pinokkioon.
Pinokkion oli vaikea käsittää, miksi kyläläiset inhosivat häntä -
mutta rakastivat Häntä, kuten hän sanoi, kun molemmat oli tehty puusta.
Se näkökulma oli pakko tuoda esiin kirkossa.
Minua huolestutti, riittääkö kuvauskalustoni -
kaikkeen Guillermon toivomaan kameran liikkeeseen.
Uusimmissa Guillermon elokuvissa kamera ei nimittäin pysähdy.
Halusimme hahmojen liikkuvan lavasteissa samoin kuin näyttelijät liikkuisivat.
Joskus kamera liikkui aika tavalla.
Yhden kohtauksen kuvaamiseen meni kolme kuukautta.
Kohtauksessa Spazzatura on palaamassa tivoliin.
Hän juoksee alas ja kamera seuraa häntä tivolin aluetta halkoen.
Matka päättyy Volpen vaunulle.
Kohtaus on todella kuvaava,
koska siinä näkee, miten Spazzatura liikkuu.
Se kertoo hänen luonteestaan. Se kertoo myös hänen ympäristöstään.
Se kertoo sirkuksesta.
Tapaamme myös muita hahmoja taustalla hänen kulkiessaan ohi.
Monissa Guillermon elokuvissa on kyse hypertodellisuudesta.
Valoa käytetään korostamaan kohtauksen tunnepuolta.
Vaikkapa pilvien liike voi avustaa tarinankerronnassa.
Geppetton puunkaato on siitä hyvä esimerkki.
Se heijastaa Geppetton tuskaa, ja draamantunne kasvaa.
Käytimme erästä uutta kikkaa kohtauksessa,
jossa Volpe poltti Pinokkiota roviolla.
Soihdun sisällä oli LED-valot,
ja Volpen liikuttaessa soihtua -
kuvasimme valon erikseen eri valotuksilla.
Ojenna soihtu.
Tavallisesti sellainen on luotava liikkuvilla valoilla tai lavasteilla.
Näin saatoimme muokata sitä jälkikäteen.
Pidimme kuunvalon erikseen -
ja kaiken soihdusta ja tulesta näkyvän kajon erillisinä.
Sinä palat. Pala kirkkaasti!
Kuin tähti!
Apua!
On hämmästyttävää, miten hahmosuunnitelmat ja näyttelijät -
vaikuttavat toisiinsa.
Samoin animaattori.
Kun animaattori saa nuken, hänellä on jo ääniraidat.
Pidän Pinokkiossa siitä, että se kuvastaa -
ketä tahansa vallatonta 4–6-vuotiasta energiapakkausta.
Kun hän on surullinen, se on ilmiselvää.
Hän voi olla ensin kyynelten partaalla ja hetken kuluttua onnensa kukkuloilla.
Huomasimme pian Gregoryn kanssa,
että äänityssessiot eivät voi kestää kauan. Mutta se sopi kuvaan.
Aluksi minua hermostutti.
En ole ennen ollut -
näin isossa roolissa elokuvassa.
Vähän kuin dokumentin kuvauksissa.
Kun hän näytteli, teimme erään pienen jutun,
jonka avulla hän unohti näyttelevänsä.
Käskin häntä kutsumaan minua mäntiksi.
Hän sanoi, että jos sanoisin joka repliikin lopussa "mäntti",
niin vaikkei sitä käytettäisi elokuvassa,
se saisi minut painottamaan repliikkiä, etenkin hauskoja.
Ja joka kerta kun hän ylinäytteli,
hän sanoi: "Ole hiljaa, mäntti!"
Sitten hän nauroi ja jatkoi taas.
Olen lihaa, luuta ja lihasta! Olen oikea poika.
Hän osaa olla luonnollinen,
mutta todella tuttavallinen kuiskatessaan -
tai puhuessaan sirkalle tai Kynttilälle.
Mukana oli oikeaa tunnetta.
Isätkin tuntevat joskus olonsa epätoivoisiksi.
Ja he sanovat asioita, joita kuvittelevat tarkoittavansa.
Mutta sydämessään he rakastavat lapsiaan.
Tämä on kolmas projektini David Bradleyn kanssa.
Ihailen häntä kovasti.
Hän on näyttelijä, jolla on helposti tunnistettava ääni.
Ei podestàlle puhuta noin.
Lähestyin käsikirjoitusta miettimällä ääntä,
joka olisi uskottava ja todenmukainen,
mutta joka kertoisi tarinan -
ja olisi elävä ja vangitseva.
Hahmon ydin.
Hänen äänensä vaihtuu korkeasta matalaan nopeasti.
Hän on melkein…
Se on melkein kuin musiikkia.
Poika tietää, kun isä on elossa.
Hän etsii meitä kyllä. Saat nähdä.
Sinulla ei ole huolen häivää.
Helppo sinun on sanoa.
En ollut sirkasta aluksi varma. Hahmona.
Mutta kun Ewan alkoi tehdä sen ääntä, olin myyty.
Se onnistui!
Uskomatonta!
Ihailen Ewan McGregoria.
Kun hän puhuu, hän on samastuttava mutta lämmin.
Sanoin: "Tätä ääntä täytyy saada lisää."
Yritin parhaani,
eikä kukaan muuta voi.
Pinokkio opetti sen minulle.
Ajattelin, että hänen hahmonsa pitäisi olla kertojahahmo.
Kirjoitimme kohtauksia uudelleen tuoden sirkkaa niissä enemmän esiin.
Äänityssessiot Ewanin kanssa ovat parhaita, joissa olen ollut.
Olen kreivi Volpe. Sinut on valittu!
Tule mukaan hauskaan, hienoon ja huolettomaan tivolielämään -
nukke-esitykseni tähtenä!
Volpen piti olla pröystäilevä ja vetoava kosmopoliitti -
ja kuulostaa maailmanmieheltä.
Halusimme, että hän puhuu korostaen,
mutta tarvitsimme näyttelijän, joka ääntäisi virheettä -
ranskaa, italiaa ja saksaa.
Poikani. Nuket ovat le meilleur qui soit. Parhaita.
Käsi ylös.
Nukkeja kunnioitetaan kaikissa yhteiskuntaluokissa.
Ainoa nimi, joka tuli mieleen, oli Christoph Waltz.
Siinä on mies, joka osaa vaihtaa äänen rytmiä ja tarkoitusta kesken lauseen.
Se on draamallinen tarkoitus.
Etsin aina tarinan tarkoitusta.
Hän hallitsee nyanssit ja osaa lyödä koukun oikeaan aikaan.
Mitä nyt? Mitä teet täällä?
Spazzaturan ääninäyttelijä on valtava yllätys -
ja melkeinpä lahja ja vahinko, jota en olisi arvannut ennalta.
Olimme Nightmare Alleyn kuvauksissa.
Cate Blanchettilla ja minulla oli niin hauskaa,
että hän sanoi: "Anna minulle osa Pinokkiosta."
Sanoin: "Vain apinan rooli on jäljellä."
Sanoin ottavani minkä tahansa. "Esitän vaikka lyijykynää takiasi."
Näytin hänelle Spazzaturan kuvan, ja hän sanoi:
"Tämä taitaa olla henkieläimeni."
Kun Spazzaturaa putoaa taivaalta, laitetaanko siihen…
Kuin se kuuluisi kaukaa.
Guillermon naurusta on -
jälkiä Spazzaturassa.
Kaikissa Guillermon elokuvien hahmoissa on ripaus Guillermoa.
Guillermon ominaisuuksia lienee kaikissa hahmoissa.
Spazzatura on siitä malliesimerkki.
Yleensä kun katsoo animaatiota,
jossa on musiikkia, arvaa laulujen tulon ennalta.
Dialogi on kuin väylä musiikkiin.
Sitä tietää voi mä en
Guillermon Pinokkiossa laulut taas alkavat täysin yllättäen.
Nuket saivat minut haluamaan -
tehdä näyteltyä elokuvaa animaation sijaan.
Nuket näyttävät eläviltä. Oikeilta ihmisiltä.
Yritin saada musiikin kuulostamaan siltä kuin hahmot olisivat eläviä.
Emme kuvaile tätä musikaalina, vaan elokuvana, jossa on musiikkihetkiä.
Kappaleet eivät ole perinteisiä eivätkä poppia.
Ne kuvastavat hyvin Alexandrea, Guillermoa ja Markia.
On ainutlaatuista nähdä nuo nerot yhdessä.
Ajattelin, että olisi mielenkiintoista -
aloittaa elokuva laulavilla hahmoilla,
mutta päätyä…
Elokuvan toisella puoliskolla on fasistiajan lauluja ja marsseja.
Elokuva oli pitkä prosessi, koska animaatio on aikaa vievää,
mutta myös koska Guillermo halusi minun kirjoittavan lauluja hahmoille,
ja laulun avulla voi kuvailla hahmon elämän muutamassa sekunnissa.
Laulut luovat tunnelman -
ja lisäksi antavat tietoa, kuka henkilö on, missä hän on,
mistä hän tulee ja minne menee.
Ihailen Alexandre Desplat'ta.
Hän on erittäin osaava elokuvasäveltäjä.
Hän tekee samaa kuin minä roolin kanssa.
Hän katsoo tarinaa.
Päätin käyttää vain puisia soittimia ja puupuhaltimia.
On kitara, mandoliini, piano, harppu ja puupuhaltimia.
Fagotit, klarinetit, oboet ja huilut.
Kaikissa on puuta, ja ne luovat erikoisen Pinokkiolle sopivan ympäristön.
Ei!
Tämän elokuvan voisi katsoa Pan's Labyrinthin ja Devil's Backbonen parina.
Viaton sielu selviää koettelemuksista entistä vahvempana.
Sinua on kohdannut suuri taakka.
Elokuva kertoo kuolemasta.
Ei voi olla elokuvaa elämästä ilman kuolemaa.
Hyvä on.
Kun aloitimme tämän Pinokkion, tiesin haluavani tehdä siitä omanlaiseni.
En halunnut sen olevan vain mukaelma.
Halusin käsitellä asioita, jotka koskettavat minua.
Useimmat elokuvani käsittelevät isäsuhdettani.
Eikä tämä ole poikkeus.
Pojan näkee varttuvan muuttumatta fyysisesti.
Silti hän pystyy tekemään enemmän kuin kukaan muu hänen ympärillään.
Tee parhaasi.
Yleensä kerrotaan siitä, mitä Pinokkio oppii maailmassa -
ja kasvaa kiltiksi pojaksi, ja siksi hänestä tulee oikea.
Meidän versiomme on erilainen.
Hän muuttaa kaikki muut, koska on niin viaton.
Hän muuttaa Geppettoa.
Hän muuttaa sirkkaa.
Hän muuttaa Spazzaturaa. Ja kaikkia muita.
Ja hän oppii, millainen on ihmisenä.
Elokuva ylitti kaikki toiveeni.
Olisin lapsena halunnut tällaisen elokuvan.
Haluaisin nähdä sen aikuisena.
Siitä olisi mukava keskustella perheen kesken.
Mahdollisuus nähdä se uudestaan heti kun haluaa -
ensimmäisen katselukerran jälkeen luo katsojan ja elokuvan välille siteen.
Jokainen katselukerta tuo siihen jotain lisää.
Toivon samaa yleisölle.
Tekstitys: Sirpa Kaajakari