Downloaded from YTS.MX
‫״אנימציה״ הפכה להיות ז׳אנר בעיני הצרכנים.‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אבל זו גם אמנות.‬
‫ומכל אמנויות האנימציה,‬
‫בעיניי, המקודשת והקסומה ביותר‬
‫היא סטופ מושן,‬
‫מפני שהיא חיבור בין אנימטור לבין בובה.‬
‫בדרך כלל, סרטים לוכדים מציאות.‬
‫אנימציה יוצרת אותה, ומנסה לדמות את הלכידה.‬
‫אתה מעניק לה חיים, וזו האמנות הנעלה ביותר.‬
‫- גיירמו דל טורו‬ ‫תסריטאי, במאי, מפיק -‬
‫מה שייחד אותנו זה‬
‫להביא את האסתטיקה‬ ‫מסרטי הלייב אקשן של גיירמו.‬
‫כשיש בימוי מתוחכם,‬
‫שמשולב בסטופ מושן,‬ ‫שהיא עבודת יד מעצם טבעה,‬
‫התוצאה היא שילוב עוצמתי מאוד.‬
‫״פינוקיו״ הוא סרט שיש לו לב ענקי.‬
‫הוא עוסק בזהות, בלהיות נאמן לעצמך,‬
‫ובלא להצטרך להשתנות כדי שיקבלו אותך.‬
‫הוא גם על להיות אבא ולהיות בן,‬
‫ללמוד לאהוב את בני המשפחה שלך‬
‫בגלל מי שהם ואיך שהם.‬
‫״פינוקיו״ של גיירמו מפתיע לחלוטין.‬
‫הוא מצליח להכניס, כמו סוס טרויאני,‬ ‫דיונים גדולים מאוד‬
‫לתוך סרט מבדר מאוד לכל המשפחה.‬
‫הוא תמיד בוחן מה זה להיות אנושי,‬
‫ומה זה לקחת חלק בחברה.‬
‫זו הטריטוריה שלו, ו״פינוקיו״ עוסק בזה.‬
‫זו גרסה חדשה לסיפור שאתם חושבים‬ ‫שאתם מכירים, אבל אתם לא מכירים.‬
‫- גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו‬ ‫קולנוע בעבודת יד -‬
‫ההיבט של פינוקיו כאאוטסיידר‬ ‫הוא שמשך אותי לסיפור.‬
‫אני מזדהה עם יצורים אאוטסיידרים‬
‫כמו יצורו של פרנקנשטיין ופינוקיו,‬
‫ולניסיון להבין את העולם בעצמך,‬
‫לכך שהדברים שמספרים לך אינם מספיקים,‬
‫ואתה רוצה לדעת למה זה נכון וזה לא נכון,‬
‫כשנראה לך שזה לא נכון וזה נכון.‬
‫בעיניי יש שבריריות‬ ‫בעובדה שפינוקיו כמו בא מעולם אחר,‬
‫ושאנשים לא מצליחים לראות בו ילד אמיתי,‬
‫מפני שהוא לא נראה‬ ‫כמו שאנשים מצפים שילד אמיתי ייראה.‬
‫אני ילד אמיתי!‬
‫שד!‬ ‫-שטן!‬
‫כישוף!‬
‫הקסם הוא הפרשנות של גיירמו לפינוקיו.‬
‫אז זה לחלוטין נראה כמו סרט של גיירמו.‬
‫הוא הביא לפרויקט את היבט היצורים,‬
‫כפי שאפשר היה רק לקוות‬ ‫שהוא יביא ל״פינוקיו״.‬
‫אבל יש לעלילה גם צד מרגש.‬
‫פינוקיו!‬
‫אהבה מועכת.‬
‫יצירת הסרט נמשכה כ־15 שנה, והקמנו‬ ‫את הצוות הטוב ביותר בעולם הסטופ מושן.‬
‫שימו לב לכפתורים המיניאטוריים.‬
‫כן.‬ ‫-כמה שהם טובים.‬
‫כן, נכון?‬
‫פעלנו בשלושה מוקדים:‬ ‫לונדון, פורטלנד, וגואדלחארה.‬
‫אני תומך באנימציה המקסיקנית מאז שנות ה־80,‬
‫ורצינו שיהיה לנו חיבור למקסיקו.‬
‫רציתי שאנימטורים מקסיקנים‬ ‫ינפישו את פינוקיו ואת הצרצר,‬
‫הדמויות הראשיות,‬
‫מפני שזה מדגים את היכולת‬ ‫האמנותית והטכנית המופלאה‬
‫שאולפן אנימציה מקסיקני יכול להגיע אליה.‬
‫השגנו כמה מהאנימטורים הטובים ביותר בעולם,‬
‫והכול בהדרכה של Shadowmachine.‬
‫עשינו את התהליך המדהים‬ ‫של הקמת צוות סטופ מושן‬
‫שיהלום את החזון של גיירמו.‬
‫הוותק בפרויקט שלנו היה ממש נהדר.‬
‫זה מלהיב מאוד, כי…‬
‫אנחנו זוכים להיות בטופ של התחום שלנו.‬
‫חיכיתי שיגיע תסריט‬
‫שיהיה כזה שממש ארצה לעבוד עליו,‬
‫וזו הייתה אחת מהחוויות האלה.‬
‫הדבר שמשך את תשומת לבי מיד‬
‫הוא שהסרט לא נראה‬ ‫כמו אף סרט אנימציה שראית מימיך.‬
‫האסתטיקה של גיירמו שזורה‬ ‫כמעט בכל פריים בסרט הזה.‬
‫יש הבדל ניכר בין סטופ מושן,‬ ‫כצורת אמנות, לבין אנימציה דיגיטלית.‬
‫ראינו מעבר מסטופ מושן בשלב המוקדם,‬
‫שיש בו ״מוארה״ והבהוב של פרווה ובד,‬
‫ואפילו אבק שהוסיף אווירה על הסטים,‬
‫והיה נפלא לראות את חוסר השלמות שלה‬
‫מפני שזה אמר לך איך זה נוצר.‬
‫רציתי מאוד שיחוו את הסרט הזה‬
‫עם האופי החומרי של אנימציה בעבודת יד,‬
‫תרגיל יפהפה של אומנות יד,‬ ‫גילוף, צביעה, פיסול,‬
‫אבל עם התנועות המורכבות‬
‫שהתאפשרו בזכות פיתוחים‬ ‫בתחומי הציוד ויצירת הבובות.‬
‫התפקיד שלי, בתור המפקחת על ייצור הבובות,‬
‫הוא בעצם לגרום לבמאי כמו גיירמו‬
‫להפקיד בידיי את הצביון של הסרט שלו,‬
‫ואז יש את האלמנט הפרקטי:‬
‫איך הופכים את החפצים הדוממים האלה‬
‫לבובות שאפשר להנפיש?‬
‫צריך לתכנן לעומק את אופן התנועה שלה,‬
‫מה היא צריכה לעשות במסגרת העלילה,‬
‫למה יהיה צריך לחבר אותה,‬
‫וכמה היא שוקלת?‬
‫אפילו זה שיקול.‬
‫זה איזון לא פשוט, בייחוד כשמדובר ביצורים,‬
‫שהם מסורבלים יותר מדמות אנושית.‬
‫יש המון אלמנטים פנטסטיים ונהדרים,‬
‫שכל אחד מהם קשה לביצוע,‬
‫אבל צריך לחבר אותם זה לזה,‬ ‫ושהכול יעבוד ביחד.‬
‫להכין בובה זה תהליך ממושך מאוד.‬
‫לפעמים זה נמשך שנה,‬
‫עד שיש לך בובה מוכנה, שכולם מרוצים ממנה,‬
‫שאפשר להציב אותה באולפן ולהנפיש אותה.‬
‫גיירמו ממש רצה שזו תהיה בובה מכנית,‬ ‫ולא כזאת עם אלמנטים מתחלפים.‬
‫יש בובות משני הסוגים בסרט הזה.‬
‫בשיטת האלמנטים המתחלפים,‬ ‫משתילים כל צורת פה וכל הבעה.‬
‫אז כל צורת פה היא מסכה נפרדת‬
‫שמחוברת לפני הבובה.‬
‫פינוקיו היא בובת אלמנטים מתחלפים,‬ ‫מפני שהוא ילד מעץ.‬
‫אז גרמנו לו להתנהג כמו בובת עץ.‬
‫גודל הפנים שלו לא משתנה אף פעם.‬
‫אין לו לחיים שמתנפחות.‬
‫טקסטורת העץ של הפנים שלו לא זזה בכלל.‬
‫הם פשוט נפתחים.‬
‫תיארתי את זה בתור‬ ‫שימוש באזמל כדי לפתוח את הפה.‬
‫זה נעשה במכה אחת, עם שיכוך קל בסוף.‬
‫בום! נפתח.‬
‫אני חושב שזה היה גאוני, כשחשבנו על זה.‬
‫אמרתי ״יש״!‬
‫מבחינה טכנית,‬ ‫מדובר בבובה קשה מאוד ליצירה.‬
‫היינו צריכים לפתח טכניקות חדשות‬ ‫כדי שתוכל לראות את הדמות,‬
‫במלוא צורת העץ שלה,‬ ‫עם מפרקי העץ הגסים שלה.‬
‫רצינו שהיא תהיה פרקטית ועמידה‬
‫במידה הדרושה לסרט באורך מלא‬ ‫מבובה בגודל כזה.‬
‫פינוקיו עצמו הוא הבובה הראשונה‬
‫שהודפסה במלואה במדפסת תלת־ממד.‬
‫אבל וולפה וג׳פטו הם מכניים לחלוטין.‬
‫באנימציה מכנית, יש עור מסיליקון‬
‫שיושב על שעון שווייצרי של מנגנונים.‬
‫וכך, האנימטורים מזיזים, פריים אחר פריים,‬
‫את כל האלמנטים מבחוץ, דרך העור.‬
‫זה היה תהליך ארוך, עם צוות האנימטורים,‬
‫לפתח את הטכניקות המתאימות לכל דמות.‬
‫הבובה של ג׳פטו מוצלחת כל כך‬
‫מפני שיש לו שפם גדול,‬ ‫וזקן גדול, וגבות עבות,‬
‫וכל הדברים האלה מתאימים לפרצופים מכניים.‬
‫אז כשהאנימטור החל לעבוד‬ ‫עם הבובה הראשונה של קרלו,‬
‫זה היה קשה מאוד.‬
‫ככל שהפנים חלקים יותר,‬
‫קשה יותר לשנות את ההבעות.‬
‫אז האנימטורים החלו להסתמך‬ ‫על העפעפיים התחתונים, על הגבות,‬
‫על שפת הגוף,‬
‫ובייחוד עם קרלו,‬
‫אחד הדברים שרצינו לעשות היה‬
‫לעשות מחוות מיותרות באנימציה.‬
‫הבובה הזאת הייתה השגרירה של זה,‬
‫כי אף אחד לא עושה‬ ‫יותר תנועות מיותרות מאשר ילד.‬
‫אחת הבחירות הראשונות של גיירמו‬ ‫הייתה להיאחז‬
‫באמיתיות ובמוחשיות של הסטופ מושן,‬
‫וברעיון שמנפישים טעויות.‬
‫הוא הדגיש מאוד את הריאליזם של המשחק,‬
‫כמו טעויות קטנות שאנשים עושים כל הזמן.‬
‫כשהם מתכוונים להרים צלחת,‬ ‫הם עלולים לפספס אותה,‬
‫וינסו פעם שנייה.‬
‫בלייב אקשן, אתה מתחנן לטעויות.‬
‫אתה מתחנן לזה ששחקן‬ ‫יקריא שורה באופן לא צפוי.‬
‫אזכור המציאות הזה קשה מאוד בסטופ מושן,‬
‫כי אתה מנפיש את זה.‬ ‫אז אתה צריך לדמות את הטעויות האלה.‬
‫תרים את הרגל.‬
‫מפני שהוא במאי לייב אקשן,‬
‫הוא מבין כמה זמן לוקח לאנשים לעבד‬
‫פרצופים ודברים על המסך.‬
‫בסרט הזה, גיירמו הקפיד לומר‬
‫שצריך להאט את הקצב.‬
‫צריך לראות את פינוקיו חושב על זה.‬
‫אמרתי שאם הדמות חושבת,‬
‫אני רוצה לראות את העיניים קולטות את המידע.‬
‫אני רוצה לראות שינוי קל.‬
‫אם מנפישים את הרגיל,‬
‫משיגים משהו בלתי רגיל.‬
‫ביימתי במשותף עם מארק גוסטפסון,‬
‫שבעיניי הוא במאי ואנימטור אגדי.‬
‫היה מדהים לעבוד עם גיירמו, כי…‬
‫הוא אמן שנמצא בטופ של התחום שלו כרגע,‬
‫אז אתה צריך להתאים את עצמך.‬
‫גיירמו היה פנטסטי באופן‬ ‫שבו הוא סומך על האנימטורים,‬
‫כמו שהוא סומך על השחקנים שלו.‬
‫בעצם, כשמצלמים לייב אקשן,‬ ‫בין ״אקשן״ ל״קאט״, השוט שייך לשחקן.‬
‫וכשאתה יוצר קשר עם האנימטורים,‬
‫זה נותן להם הרבה כוח לחשוב דרך הבובה,‬
‫לא לעשות פעולה, להימנע מפנטומימה,‬
‫ולתת לנו משחק אמיתי.‬
‫האנימטורים הם השחקנים שלנו.‬
‫אנימציה היא תהליך כה מורכב,‬
‫ורצינו שהאנימטורים ייקחו בעלות על המשחק.‬
‫אחד מעקרונות היסוד‬
‫שלי ושל גיירמו, כשהתחלנו את זה,‬
‫היה לתת את המשחק‬ ‫בחזרה לאנימטורים כמה שיותר.‬
‫חלק מהתהליך הוא צילום סרטונים.‬
‫אל תשקר, ולא, האף שלך יתארך.‬
‫רוב הזמן, לפני שאנימטור מנפיש שוט,‬
‫הוא הולך ובודק איזה צורה תהיה לשוט הזה,‬
‫איזו תנועה, איזו מהירות.‬
‫דרך טובה ומהירה לעשות את זה‬ ‫היא פשוט לצלם את עצמך.‬
‫אז האנימטור היה מצלם‬ ‫סרטון קטן שבו הוא עושה את זה.‬
‫גיירמו ממש אהב את זה.‬
‫בכל פעם שהוא רואה אותם,‬ ‫הוא מחייך חיוך גדול ואומר ״כן!‬
‫״בדיוק ככה! מצוין!״‬
‫ספצאטורה.‬
‫גריז גרימלי עיצב פינוקיו מדהים.‬
‫בעיניי, זה הפינוקיו הכי טוב שראיתי,‬
‫מפני שהוא כה פשוט וכה יפה.‬
‫כשהתחלתי לצייר את פינוקיו,‬
‫רציתי שהוא יהיה מאורך ומסורבל,‬
‫כמו מריונטה בלי חוטים.‬
‫רצינו שהעיצוב של פינוקיו,‬ ‫הדמות הראשית, יהיה מוכן ראשון.‬
‫לגיירמו היה רעיון נפלא‬ ‫שהוא יהיה כמעט כמו פרנקנשטיין,‬
‫בכך שהוא חצי גמור וחצי לא גמור.‬
‫עשינו אותו א־סימטרי,‬
‫כי ג׳פטו מגלף אותו כשהוא שיכור.‬
‫ואחד הרעיונות הוא‬ ‫שהוא מתחיל באוזן ובשיער שלו,‬
‫והוא ממש נזהר ומקפיד, ואז הוא אומר ״אה״…‬
‫ומסיים אותו בחיפזון.‬
‫ג׳פטו היה הדמות הכי מעוצבת שלנו.‬
‫עשינו לו שכבות של בגדים,‬
‫ורצינו שכל הבגדים שלו יהיו מרופטים.‬
‫הוא לא יכול להרשות לעצמו‬ ‫הרבה זוגות מכנסיים.‬
‫בני…‬
‫היינו חייבים לקחת אותו למקום‬ ‫שבו הוא לא נעים.‬
‫הוא שותה, הוא מתעצבן,‬
‫הוא לא מבין את פינוקיו…‬
‫לוקח לו זמן להבין‬
‫שאהבתו לילד הזה חשובה הרבה יותר‬
‫מהתנהגות מקובלת מבחינה חברתית.‬
‫גם אם הוא מת, הוא עדיין יכול להופיע אצלי.‬
‫איך אתה מעז, אדוני! תגלה קצת כבוד.‬
‫הנבל הראשי ברבים מהסיפורים האלה‬
‫הוא דמות בשם ״בולע האש״.‬
‫הוא טיפוס גברתן ועבדקן,‬
‫והייתה לי תחושה לא טובה לגבי זה.‬ ‫לא אהבתי את זה.‬
‫זה נראה לי קלישאתי מאוד.‬
‫גיירמו התקשר לכל מי שעבד בהפקה אז‬
‫והסתכל עלינו ואמר ״היי חבר׳ה,‬
‫״אני חושב שהנבל הראשי שלנו גרוע,‬ ‫ואני רוצה לשנות אותו.״‬
‫ואמרתי, ״אני חושב שהוא צריך להיות האיש.‬
‫״הוא יכול להיות האנטגוניסט הראשי?״‬
‫וזה היה ״טוב… כבר בנינו את הנבל״.‬
‫אז מה עושים?‬
‫אז מה ענית לו?‬
‫זה היה רגע כזה‬ ‫שמרגע שהוא קורה אין דרך חזרה,‬
‫ועבדנו עם הצוות המדהים כדי למצוא פתרון.‬
‫הוקדש זמן רב לעיצובו של בולע האש,‬
‫עם זקן ענקי, ו…‬
‫הבובה הזאת… סיימנו ליצור אותו,‬
‫ועכשיו הוא דמות רקע בקרקס.‬
‫לכו מפה! זאת לא הצגה!‬
‫דווקא כן!‬
‫וולפה הוא אחת הדמויות המוגזמות יותר.‬
‫הוא כיפי, כי הוא סוג של שטן.‬
‫כל דבר אצלו הוא עסקה.‬
‫הוא חושב רק על עצמו.‬
‫יש רק פרט אחרון שדורש התייחסות.‬
‫כשחשבנו על הצרצר,‬
‫חשבתי על צרצר שטייל ברחבי העולם,‬
‫וחי אצל פסל, ואצל פרקליט…‬
‫וחשבתי על השם‬
‫״סבסטיאן ג׳. צרצר״.‬
‫זה נשמע מתוחכם כל כך.‬
‫דמות הצרצר קודמה בידי גיירמו.‬
‫הוא לוקח את הדמות הזאת,‬ ‫שהיא קצת שחצנית,‬
‫וגורם לך ממש לאהוב אותה‬ ‫ולרצות להתעניין בה.‬
‫האנימציה של הצרצר פשוטה מאוד למראה,‬
‫אבל פירוש הדבר הוא‬ ‫שצריך להשתמש בזה בצמצום.‬
‫הוא משתמש בידיו המון.‬
‫כדי להסביר, כדי…‬
‫הוא מאוד צדקני.‬
‫הוא משתמש בידיו כדי לדרוש הסבר,‬
‫כדי להאשים מישהו,‬
‫כדי לסמן.‬
‫זו דמות שמשתמשת בכל גופה בתור פנים.‬
‫אני לא אומנת, גברתי.‬
‫וכמובן, יש את עיצוב היצורים,‬
‫שזה משהו שונה לגמרי,‬
‫וזה התחום האמיתי של גיירמו.‬
‫העמלץ, המוות, רוח היער,‬
‫הצרצר, הארנבים…‬
‫לכולם יש את אותו עור כחול־סגול חייזרי,‬
‫מפני שהם מקורבים זה לזה.‬
‫הארנבים לוקחים את המתים לצד השני,‬
‫והם המשך של המוות,‬ ‫שהיא אחותה של החיים,‬
‫שהיא רוח היער.‬
‫אמנות הקונספט לא הייתה נקייה או מסוגננת.‬ ‫הדמויות לא נראו מהוקצעות מאוד.‬
‫היה להן לכלוך מתחת לציפורניים,‬
‫היו להן פגמים בעור…‬
‫הוא רצה שכל הדמויות ייראו‬ ‫כאילו הן חיו חיים לפני הסרט.‬
‫היינו יוצרים דמות,‬
‫מכינים תלבושת נהדרת לג׳פטו,‬
‫או לאחת הדמויות האחרות,‬
‫ואז מקבלים הודעה בחזרה:‬
‫״גיירמו ראה את זה.‬
‫״זה חייב להיראות מלוכלך.״‬
‫את יוצרת בובה נהדרת,‬
‫אבל היא כשהיא מוכנה,‬ ‫היא נראית חדשה מהסדנה.‬
‫היא לא נראית כמו דמות בסיפור.‬
‫אתה לא חייב להאמין שהם אנשים אמיתיים.‬
‫אתה חייב להאמין בהם בתור דמויות.‬
‫ורצינו שהצורה והדמות יהיו מאוחדות.‬
‫רצינו ללכד אותן.‬
‫וולפה ששיערו השטני נראה כמו קרניים,‬
‫התמימות והפשטות של פינוקיו.‬
‫הארציות וחן העולם הישן של ג׳פטו.‬
‫רצינו לעשות עבודת עיצוב שתספר את הסיפור.‬
‫״צרצורי ילדות״,‬
‫מאת סבסטיאן ג׳. צרצר.‬
‫מבחינת קנה המידה,‬
‫השתמשנו בבובות בגדלים שונים לצרכים שונים.‬
‫זה הפינוקיו שלנו כשהוא מדבר עם הצרצר,‬ ‫שהוא בגובה כזה.‬
‫סבסטיאן ג׳. צרצר.‬
‫וכדי שהוא יהיה בגודל הנכון,‬ ‫בשוטים בודדים,‬
‫כשהצרצר עומד על הכתף של פינוקיו,‬
‫ולוחש לו באוזן.‬
‫אז השתמשנו בפינוקיו הגדול הזה,‬
‫ובשוטים אחרים השתמשנו בפינוקיו הקטן הזה.‬
‫ויש לנו גם את‬
‫הצרצר הקטן הזה,‬
‫לשוטים אחרים.‬
‫בייחוד כשהוא נמעך.‬
‫הכאב…‬
‫יש גבול לכמה שאפשר לכווץ דמות‬
‫ועדיין לשלוט בה היטב, מבחינת ההנפשה.‬
‫אז יצרנו את הפינוקיו הכי קטן שיכולנו,‬
‫שעדיין ניתן לשלוט בו היטב.‬
‫וקנה המידה של כל הדמויות האחרות‬ ‫הוא בהתאמה לזה,‬
‫והסטים הם בהתאמה לזה.‬
‫חייבים לבנות הכול.‬
‫זו הברכה והקללה של הסטופ מושן.‬
‫אתה יכול לגרום לדברים להיראות‬ ‫כפי שאתה צריך שהם ייראו.‬
‫בעיניי זה מלהיב,‬
‫כי אתה יוצר עולם ומלואו,‬
‫וזה עולם שלא דומה לאף עולם אחר,‬ ‫או דומה מאוד לעולם אחר.‬
‫וזה די עוצמתי.‬ ‫זה עוזר לספר את הסיפור בצורה הטובה ביותר.‬
‫אז צפינו בסרטים רבים של גיירמו‬ ‫ובחרנו נקודות מפתח.‬
‫צבעים, טקסטורות,‬
‫צורות של חלונות,‬
‫ופשוט אווירה כללית.‬
‫אפשר לדעת תוך שלוש שניות‬ ‫שאתה צופה בסרט של גיירמו,‬
‫ורצינו שזה יהיה נכון גם במקרה הזה.‬
‫התפאורות מזכירות‬
‫את יופיין של עיירות קטנות באיטליה,‬
‫ואני מכיר מקומות כאלה בדיוק.‬
‫עשינו המון מחקר.‬
‫תצלומים וכרזות,‬
‫העתקנו את הטיפוגרפיה,‬
‫כי רציתי שתהיה תחושה של עולם אמיתי.‬
‫לכל המבנים בעיירה יש מקורות נראים לעין,‬
‫כמו חורבות מימי הביניים, ועל זה,‬
‫תבליטים מהמאה ה־18,‬
‫וציורי פרסקו, ציורי קיר מהמאה ה־16 וה־15.‬
‫אז יש תחושה של רבדים.‬
‫כשכבר מתרגמים תסריט לסטוריבורדים,‬
‫ההחלטות האלה יכולות להגדיר את היקף החזון,‬
‫ואפשר לקבל החלטות על עלילה.‬ ‫איפה להציב את המצלמה,‬
‫כמה המצלמה תזוז, וכו׳.‬
‫אחד האתגרים הייחודיים שלנו הוא‬
‫שהאנימטור צריך להיות מסוגל להיכנס‬ ‫ולהנפיש את הבובות.‬
‫אז אנחנו צריכים לעצב את הסטים האלה‬
‫כך שיהיה אפשר לפרק אותם‬ ‫בדרכים רבות ושונות.‬
‫זו עבודת צוות אחת גדולה,‬ ‫וכולנו יושבים שם יחד‬
‫ומדברים על איך שזה ייראה.‬
‫לסרט יש מראה מסוים,‬
‫וגם האנימציה צריכה להתאים לעולם הזה.‬
‫בשלב מוקדם, אתה צריך להבין את האסתטיקה,‬
‫מה היא בדיוק,‬
‫ואנחנו מבססים את זה על משהו פשוט מאוד.‬
‫יש בסרט אצטרובל, ש…‬
‫הוא חפץ קטן ומקסים,‬
‫והסתכלנו עליו שוב ושוב במשך חודשים,‬ ‫במרווחים שונים,‬
‫והסתכלנו על דברים אחרים בפרספקטיבה של…‬
‫״איך יצרנו את האצטרובל הזה?‬ ‫אנחנו אוהבים את המראה הזה.״‬
‫אם יודעים איך עובדים הקווים‬ ‫של אצטרובל אורגני פשוט,‬
‫מתחילים ללמוד את השפה,‬
‫ואת רמת הפירוט, ורמת המציאות,‬
‫שאנחנו מנסים להקנות לסרט הזה.‬
‫מתחילים להרגיש איך העולם הזה נראה.‬
‫הבובה של המוות השאירה מקום‬ ‫לחקור היבטים מסוימים.‬
‫כן. כי במקור, למוות היה זנב נחש,‬
‫ואתה וטובי‬
‫ראיתם בקשקשים האלה‬ ‫טקסטורה של אצטרובל, וזה היה מבריק.‬
‫זו הייתה דרך נהדרת לקשר את זה לאצטרובל,‬
‫שהמוות מייצגת את כל מה שחי.‬
‫היו המכנסיים של ספצאטורה,‬
‫וכל קו במכנסיים…‬
‫היה צריך להיווצר בעבודת יד.‬ ‫-כן.‬
‫אבל זה לא רצה להיות גלוי.‬
‫זה רצה להרגיש אמיתי, במובן מסוים.‬
‫אבל זה השתקף בכל שאר הדברים,‬
‫הרעיון הזה של ״זה לא מושלם״.‬
‫יש לזה אופי.‬
‫כולנו ראינו את הדוגמית הזו שהגיעה‬ ‫ממקינון וסונדרס. הם נתנו לנו לוח דוגמיות.‬
‫״יש תשע דרכים לעשות את הפסים האלה.‬ ‫הנה כמה שאנחנו אוהבים.״‬
‫וכולנו אמרנו ״את זאת״.‬
‫וצחקנו. ״כולנו מסכימים!‬ ‫איזה יופי. זו בטח זאת״.‬
‫הצעד הבא היה לדבר על ״למה״.‬
‫כי אם מדברים על ״למה״,‬
‫אולי הכללים האלה ישפיעו על דברים אחרים.‬
‫ישנם כללים, אתה מבין.‬
‫היינו צריכים למצוא את השפה.‬
‫עד כמה זה ״מצויר״? עד כמה זה אמיתי?‬
‫ואני חושב שמצאנו את דרך המלך.‬
‫כשיש אלמנט קסום כמו פינוקיו,‬
‫זה הצריך מאיתנו ליצור‬ ‫עולם מציאותי יותר סביב פינוקיו.‬
‫אם הכול קסום, שום דבר לא קסום.‬
‫היינו צריכים עולם עם אותנטיות.‬ ‫עם פרופורציות מדויקות.‬
‫עם פיזיקה נכונה.‬
‫זה הוסיף עומק רגשי למסע שפינוקיו עובר.‬
‫לגיירמו יש עין טובה מאוד לזה.‬
‫הוא שם לב כשמשהו לא מתאים לעולם הזה.‬
‫זה לא שונה מעיצוב‬ ‫של סט לייב אקשן בגודל מלא.‬
‫זה היופי של אנימציית סטופ מושן.‬
‫האבזרים, עיצוב התפאורה, הצילום…‬
‫זה ממש כמו סרט לייב אקשן.‬
‫חשוב מאוד לגיירמו שדברים‬ ‫ירגישו וייראו אמיתיים.‬
‫אז אנחנו נעזרים בתמונות מהתקופה,‬ ‫במידת האפשר.‬
‫לדוגמה, התפאורה הזאת,‬
‫אם חושבים על זה שמקור האנרגיה העיקרי‬ ‫היה פחם ועץ,‬
‫הכתמנו את כל הקירות בכתמי פחם.‬
‫אז צריך לנהל את זה, לא כמכונת עיצוב‬
‫אלא כמכונת מציאות.‬
‫באחד הביקורים הראשונים שלו,‬ ‫הוא הסתכל על סט הכנסייה,‬
‫שבקושי הספקנו להשלים בזמן לביקור שלו,‬
‫והוא אמר ״כן, צריך ליישן את זה ממש״.‬
‫התחלנו בעובדה שכנסיות‬ ‫נבנו במשך עשרות אם לא מאות שנים.‬
‫אז קורות העץ מאוחרות יותר מציורי הקיר,‬
‫והוויטראז׳ים הם מעשור אחר‬ ‫או ממאה אחרת,‬
‫והגילוף של ישו הצלוב נמשך זמן רב.‬
‫הייתה צריכה להיות לו תחושה זהה‬ ‫לזו של החפצים בבית של ג׳פטו.‬
‫צריך להרגיש את גילוף העץ, את הצורה,‬
‫שרציתי שתהיה מקבילה לעובדה‬ ‫שפינוקיו מגולף מעץ,‬
‫ופינוקיו מתקשה להבין‬
‫למה בני העיירה שונאים אותו,‬
‫אם הוא עשוי מעץ, ואותו הם דווקא אוהבים.‬
‫כמו שהוא אומר, גם הוא עשוי מעץ.‬
‫אז את זה היה אפשר לעשות רק בכנסייה.‬
‫החשש היחיד שלי בסרט הזה היה‬
‫האם יהיה לי מספיק ציוד מושן קונטרול‬
‫כדי לעשות את כל תנועות המצלמה‬ ‫שגיירמו ירצה בסרט הזה.‬
‫כי בסרטים המאוחרים של גיירמו,‬ ‫המצלמה לא עוצרת לרגע.‬
‫רצינו אולפן עם דמויות שזזות ומצלמה שזזה,‬
‫כמו שמביימים שחקנים על סט.‬
‫בחלק מהזמן, המצלמה זזה המון.‬
‫לדוגמה, שוט אחד ארך שלושה חודשים.‬
‫יש שוט שבו ספצאטורה חוזר ליריד.‬
‫הוא רץ והמצלמה עוקבת אחריו,‬
‫חוצה את מתחם היריד,‬
‫ומגיע לעגלה של וולפה.‬
‫שוט כזה מספר לך המון,‬
‫כי אתה רואה את אופן התנועה של ספצאטורה.‬
‫זה מספר לך משהו על הדמות שלו.‬
‫זה גם מספר לך על הסביבה שממנה הוא בא.‬
‫זה מספר לך על הקרקס,‬
‫ואנו זוכים גם לפגוש כמה מהדמויות האחרות‬
‫שנמצאות ברקע כשהוא עובר.‬
‫רבים מסרטיו של גיירמו הם היפר־מציאותיים.‬
‫אז משתמשים באור‬
‫כדי להדגיש את התוכן הרגשי של הסצנה.‬
‫אז תנועת עננים עוזרת מאוד לספר את הסיפור.‬
‫כמו כשג׳פטו כורת את העץ.‬
‫זה עוזר לשקף את מצבו המיוסר של ג׳פטו,‬
‫אז יכולנו ממש להגביר את הדרמה.‬
‫אחד הדברים שלא עשינו קודם‬
‫היה כשוולפה מעלה את פינוקיו על המוקד.‬
‫היה לנו לפיד עם נורות לד בתוכו,‬
‫כדי שכשוולפה מניע את הלפיד,‬
‫יכולנו לעשות פס נוסף על האור הזה,‬ ‫ולצלם אותו בחשיפות מרובות.‬
‫תן את הלפיד, ספצאטורה!‬
‫כי בדרך כלל צריך לזייף את זה‬
‫עם תאורה נעה באולפן,‬
‫וזו הייתה הזדמנות‬ ‫ממש לשלוט בזה בתהליך הפוסט.‬
‫יכולנו לשמור על אור הירח בנפרד,‬
‫ולהשתמש באור הלפיד הבוער בפסים הנפרדים.‬
‫אתה תבער באור בוהק…‬
‫כמו כוכב!‬
‫מדהים איך שעיצוב הדמויות, והשחקנים עצמם,‬
‫מזינים זה את זה,‬
‫וגם האנימטור עצמו מזין את זה.‬
‫כשהאנימטור מקבל את הבובה,‬
‫כבר יש לו את הקלטת השחקנים.‬
‫הדבר שאני אוהב בפינוקיו‬
‫הוא הרעיון שזו ההתגלמות‬ ‫של כל ילד בן 4 או 6,‬
‫שהוא כדור אנרגיה בלתי נשלט.‬
‫כשהם עצובים, אתה מבין שהם עצובים,‬
‫והם יכולים להיות על סף דמעות ברגע אחד,‬
‫ושמחים בטירוף כעבור שתי שניות.‬
‫גילינו שעם גרגורי,‬
‫יש משך מוגבל מאוד לכל סשן הקלטות,‬ ‫אבל זה היה נכון לגמרי.‬
‫התהליך שלי… בהתחלה הייתי לחוץ מאוד.‬
‫אף פעם לא השתתפתי בסרט‬ ‫ששיחקתי בו תפקיד גדול וראשי.‬
‫זה היה כמו לצלם סרט תיעודי.‬
‫בכל פעם שהוא התחיל לשחק…‬
‫היה לנו קטע כזה, ש…‬
‫עזר לו לא להיות ״שחקן״. אמרתי…‬
‫הייתי אומר לו לקרוא לי ״טמבל״.‬
‫הוא אמר שאם אגיד ״טמבל״ בסוף השורה,‬
‫למרות שזה ככל הנראה לא ייכלל בסרט הסופי,‬
‫זה גרם לי להדגיש את זה הרבה יותר,‬
‫בייחוד בטקסטים המצחיקים יותר.‬
‫ובכל פעם שהוא היה קצת יותר מדי ״שחקן״,‬
‫הוא אמר ״שתוק, טמבל״!‬
‫ואז הוא היה צוחק על זה וממשיך.‬
‫אני עשוי בשר ודם וגידים!‬
‫אני ילד אמיתי.‬
‫יש לו כשרון להישמע טבעי,‬
‫אבל הוא אינטימי מאוד כשהוא לוחש,‬
‫או מדבר לצרצר,‬
‫או מדבר לקנדלוויק…‬
‫יש שם רגש טהור לגמרי.‬
‫לפעמים אבות מתייאשים, כמו כל אחד אחר,‬
‫והם אומרים דברים שהם רק חושבים‬ ‫שהם מתכוונים אליהם, באותו רגע.‬
‫אבל עמוק בפנים, הם אוהבים אותך.‬
‫נדמה לי שזה הפרויקט‬ ‫השלישי שלי עם דייוויד בראדלי,‬
‫וזה בגלל שאני מעריץ אותו מאוד.‬
‫אני חושב שהוא שחקן‬ ‫שיש לו קול שקל לזהות.‬
‫אף אחד לא מדבר לפודסטה ככה.‬
‫הגישה שלי לתסריט הייתה למצוא איכות קולית‬
‫שהיא אמינה וכנה,‬
‫אבל גם מספרת את הסיפור, והיא מוחשית יותר,‬
‫ולוכדת יותר,‬
‫ותמצית האופי של הדמות הזאת.‬
‫הוא עולה גבוה ומיד יורד נמוך.‬ ‫״למה אתה אומר את זה?״‬
‫הוא ממש…‬
‫זה כמעט קטע מוזיקלי כזה שלו.‬
‫בן יודע שאביו עדיין חי.‬
‫הוא יחפש אותנו. אתה תראה.‬
‫אין לך מה לדאוג.‬
‫קל לך לדבר!‬
‫לא הייתי משוכנע בצרצר כשהתחלנו את הסרט,‬
‫פשוט בתור דמות.‬
‫ברגע שיואן התחיל להקליט את הקול,‬ ‫אמרתי ״טוב, אני בעניין״.‬
‫הצלחנו!‬
‫אני לא מאמין!‬
‫אני מעריץ ענק של יואן מקגרגור.‬
‫וכשהוא מדבר, הוא מעורר הזדהות אבל חמים.‬
‫אמרתי, ״אין מצב‬ ‫שנשמע את הקול הזה יותר מדי״.‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי. זה הכי טוב שאפשר.‬
‫למדתי את זה מפינוקיו.‬
‫וחשבתי שזו צריכה להיות הדמות הראשית בסרט,‬
‫הדמות של המספר.‬
‫ושכתבנו את הסצנות והדגשנו את הצרצר,‬
‫גם כשהוא רק התבונן.‬
‫אני חושב שההקלטות עם יואן‬ ‫היו ההקלטות הכי טובות שהיו לי בחיי.‬
‫אני הרוזן וולפה! אתה נבחרת!‬
‫בוא ותטעם את חיי השעשועים ביריד,‬
‫בתור כוכב תיאטרון הבובות שלי!‬
‫ידענו שוולפה צריך להיות נוצץ,‬ ‫קוסמופוליטי, מושך,‬
‫להישמע כמו איש שראה עולם.‬
‫רצינו שיהיה לו מבטא,‬
‫אבל קול שיכול לבטא באופן מושלם‬
‫מילה בצרפתית, מילה באיטלקית, מילה בגרמנית.‬
‫בובות הן הדבר הכי טוב שיש! אין כמו בובות!‬
‫תרים את היד.‬
‫בובות הן מכובדות מאוד בכל מקום.‬
‫הקול היחיד שעלה בדעתי היה כריסטוף ואלץ.‬
‫מי כמוהו יודע לשנות את הקצב‬ ‫ואת הכוונה של צליל, תוך כדי דיבור.‬
‫זו פונקציה דרמטית, אפשר לומר.‬
‫אני תמיד מחפש את הפונקציה בעלילה.‬
‫הוא ממש יודע לגוון,‬
‫ולתת את הפאנץ׳ ברגע הנכון.‬
‫מה?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫הקול של ספצאטורה… זו הפתעה גדולה.‬
‫זו הייתה ברכה גדולה,‬ ‫תאונה שלא יכולתי לצפות מראש.‬
‫בצילומים של ״סמטת הסיוטים״,‬
‫קייט בלנשט ואני נהנינו כל כך‬
‫שהיא אמרה,‬ ‫״אתה חייב לתת לי תפקיד ב׳פינוקיו׳״.‬
‫אמרתי, ״נשאר רק התפקיד של הקוף״.‬
‫ואמרתי ״אני מוכנה לעשות כל דבר.‬
‫״אני מוכנה לשחק עיפרון בסרט שלך.״‬
‫והראיתי לה את העיצוב‬ ‫של ספצאטורה, והיא אמרה‬
‫״נראה לי שזאת החיה שמסמלת אותי.״‬
‫כשספצאטורה עף מהשמיים,‬
‫אתה רוצה מין…‬
‫כאילו במרחק…‬
‫אני חושבת שמשהו מהצחוק של גיירמו…‬
‫נמצא בספצאטורה.‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שכל הדמויות בסרטים של גיירמו,‬
‫כולנו חושבים שהן נמצאות‬ ‫בעיני המתבונן של גיירמו.‬
‫אז אני חושבת שיש תכונות של גיירמו‬
‫בכל הדמויות, ובספצאטורה גם.‬
‫״צ׳או פאפא, מיו פאפא…״‬
‫בדרך כלל,‬ ‫כשצופים באנימציה שיש לה מוזיקה,‬
‫אפשר להרגיש מתי השיר עומד להתחיל.‬
‫כמעט כאילו הדיאלוגים‬ ‫סוללים את הדרך למוזיקה.‬
‫״איש לי לא גילה דבר…״‬
‫אבל השירים ב״פינוקיו״ של גיירמו‬
‫באים בהפתעה מוחלטת.‬
‫הבובות האלה גרמו לי לא לרצות…‬
‫להלחין לסרט אנימציה, אלא לסרט לייב אקשן.‬
‫זה אותו הדבר בשבילי, כי נראה שיש בהן חיים.‬ ‫הן נראות כמו בני אדם.‬
‫אז רציתי שהמוזיקה תהיה כמו של בני אדם.‬
‫אנחנו לא מתארים את הסרט כמחזמר.‬
‫זה סרט שיש בו רגעים מוזיקליים.‬
‫הם לא שירי מחזמר מסורתיים.‬ ‫הם לא שירי פופ.‬
‫הם פשוט השירים שהיית מצפה להם‬
‫מאלכסנדר, וגיירמו, ומארק.‬
‫כשכל המוחות המבריקים האלה יחד,‬ ‫התוצאה היא ייחודית.‬
‫כשאלכסנדר ואני דיברנו, חשבתי שיהיה מעניין‬
‫להתחיל את הסרט עם דמויות ששרות,‬
‫אבל בסוף…‬
‫בחצי השני של הסרט‬ ‫יש שירים ומארשים מהתקופה הפשיסטית.‬
‫הסרט הזה היה תהליך ארוך מאוד,‬ ‫מפני שתהליך האנימציה הוא ממושך, כמובן,‬
‫אבל גם מפני שגיירמו רצה‬ ‫שאכתוב שירים לדמויות,‬
‫ושיר יכול, תוך כמה שניות,‬ ‫להסביר את חייה של דמות.‬
‫הם נותנים את הטון המוזיקלי,‬
‫אבל גם מספרים מי הם, איפה הם,‬
‫מניין באו ולאן הם הולכים.‬
‫אני מעריץ את אלכסנדר דספלה.‬
‫הוא מלחין קולנוע ברמ״ח אבריו.‬
‫הוא עושה את אותו הדבר‬ ‫שאני עושה עם תפקידים.‬
‫הוא בוחן את העלילה.‬
‫בכל הסרט, בחרתי להשתמש רק בכלי נגינה מעץ.‬
‫אז יש גיטרות, מנדולינה,‬
‫פסנתר, נבל, וכל כלי הנשיפה מעץ.‬
‫בסונים, קלרינטים, אבובים, חלילים.‬
‫כל אלה נחשבים כלי עץ.‬
‫זה יוצר אווירה מוזרה מאוד ששייכת לפינוקיו.‬
‫לא!‬
‫אפשר בקלות לצפות בסרט הזה כדאבל פיצ׳ר‬ ‫עם ״המבוך של פאן״ ו״ילדים של אף אחד״.‬
‫יש בו הרבה אלמנטים‬ ‫של דמות טהורה שעומדת למבחן,‬
‫ויוצאת מהצד השני מחוזקת.‬
‫לדעתי, הוטל עליך נטל נורא.‬
‫זה סרט על המוות.‬
‫אין סרט על החיים אם אין סרט על המוות.‬
‫בסדר.‬
‫כשהתחלנו לעבוד על ״פינוקיו״,‬
‫ידעתי שאני רוצה ליצור גרסה משלי.‬
‫לא רציתי רק לעשות עיבוד.‬
‫רציתי לעסוק בדברים שמרגשים אותי עמוקות.‬
‫רוב הסרטים שלי, באופן זה או אחר,‬ ‫עוסקים בי ובאבא שלי,‬
‫והסרט הזה לא יוצא דופן.‬
‫הילד הזה גדל לנגד עינינו,‬ ‫בלי להשתנות פיזית,‬
‫ובכל זאת,‬
‫ההבנה שהוא מסוגל לעשות‬ ‫הרבה יותר מהאנשים שסביבו…‬
‫ובכן, הפק מזה את המיטב.‬
‫בדרך כלל, הסיפור עוסק‬ ‫בדברים שפינוקיו לומד בעולם,‬
‫ואז הופך לילד טוב, ואז הופך לילד אמיתי.‬
‫פינוקיו שלנו הוא לא כזה.‬
‫הוא משנה את כולם, מפני שהוא טהור כל כך.‬
‫הוא משנה את ג׳פטו.‬
‫הוא משנה את הצרצר.‬
‫הוא משנה את ספצאטורה.‬
‫הוא משנה את כולם.‬
‫והוא מגלה מי הוא בתור אדם.‬
‫אני חושב שהסרט עלה על כל הציפיות שלי.‬
‫זה סרט שהייתי רוצה לראות כילד.‬
‫זה סרט שהייתי רוצה לראות כמבוגר.‬
‫זה סרט שהייתי רוצה לדבר עליו עם המשפחה.‬
‫והאפשרות לצפות בו לפי הזמנה,‬
‫אחרי החוויה הראשונית,‬
‫היא משהו שיוצר קשר אינטימי‬ ‫בין הצופה ובין הסרט.‬
‫זה בהחלט הולך וגדל בתוכי מצפייה לצפייה,‬
‫ואני מקווה שכך ירגישו גם הצופים.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬