Downloaded from YTS.MX
Az animáció
Official YIFY movies site: YTS.MX
a nézők szemében mára műfaj lett.
Ugyanakkor művészeti forma is, és az animáció formái közül számomra
a stop-motion vagy stoptrükk-animáció a legvarázslatosabb és legszentebb
az animátor és a báb kapcsolata miatt.
A film normálisan a valóságot rögzíti.
Az animáció viszont teremti, és szimulálnia kell a rögzítéshez.
Életet ad neki, ezért ez a legnemesebb művészeti forma.
A filmünket az teszi egyedivé,
hogy Guillermo élő felvételes esztétikáját valósítja meg.
A filmezésben van egyfajta kifinomultság,
és ha ezt az alapvetően kézműves jellegű stoptrükk-animációra alkalmazzuk,
nagyon hatásos kombinációt kapunk.
Ennek a filmnek hatalmas a szíve.
Arra tanít, hogy legyünk hűek önmagunkhoz,
és ne változzunk csak azért, hogy elfogadjanak.
Arról is szól, hogy milyen apának és milyen fiúnak lenni,
és hogy megtanuljuk szeretni a családtagjainkat azért, amilyenek.
Guillermo Pinokkiója teljesen meglepő.
Képes belecsempészni ezeket a nagyon komoly témákat
egy igazán szórakoztató családi filmbe.
Mindig azt vizsgálja, hogy mit jelent embernek lenni és társadalomban élni.
Ez a szakterülete, és a Pinokkió is erről szól.
Olyan történetet mesél el újra, amit ismerni vélünk, de nem ismerünk.
GUILLERMO DEL TORO: PINOKKIÓ KÉZMŰVES FILMKÉSZÍTÉS
Az vonzott a történetben, hogy Pinokkió kívülálló.
A kívülállókkal azonosulok, Frankenstein teremtményével vagy Pinokkióval.
Nekik egyedül kell megérteniük a világot,
és amit mondanak nekik, az kevés.
Tudni akarják, ez miért jó, és az miért rossz,
amikor úgy érzik, pont fordítva van.
Pinokkiót számomra törékennyé teszi az, hogy nem evilági teremtmény,
és hogy az emberek nem fogadják el igazi fiúnak,
mert nem úgy néz ki, ahogy szerintük egy igazi fiú kinéz.
Igazi fiú vagyok!
Démon!
Boszorkányság!
Az a varázslatos benne, hogy ez Guillermo Pinokkiója,
és ezért hamisítatlanul hozza Guillermo stílusát.
A teremtmény gondolatkörét építi be,
amivel csak Guillermo gazdagíthatja Pinokkió történetét.
Ugyanakkor csodásan szívhez szóló,
érzelmes oldala is van a filmnek.
Pinokkió!
A szeretet fáj.
A Pinokkió elkészítése 15 évig tartott,
és a legjobb stoptrükk-animációs csapatot gyűjtöttük össze.
Felhívnám a figyelmet a miniatűr gombokra.
- Igen. - Na, ez már valami!
Nem rossz, igaz?
London, Portland és Guadalajara között hoztunk létre összeköttetést.
Az 1980-as évek óta támogatom a mexikói animációt,
és most is be akartuk vonni őket.
Mexikóiakra akartam bízni Pinokkió és a tücsök életre keltését.
Főszereplőket, mert ez megmutatja, milyen kiváló lehet művészileg és technikailag
egy mexikói animációs stúdió.
A világ legjobb animációs szakértőit szerződtettük,
és a Shadowmachine irányított.
Csodálatos feladat volt olyan csapatot felépíteni,
amely képes felnőni Guillermo víziójához.
Hihetetlen tapasztalattal bíró stáb jött össze.
Rendkívül izgalmas ez,
mert az abszolút világszínvonalat hozhattuk.
Sokáig vártam olyan forgatókönyvre, amiért érdemes a maximumot nyújtani,
és ez ilyen volt.
Azonnal felkeltette a figyelmemet az,
hogy nem hasonlított semmilyen más animációs filmre,
amit eddig láttunk.
Guillermo esztétikája a film szinte minden képkockáján megjelenik.
Értékes a különbség művészileg
a stoptrükk- és a digitális animáció között.
Emlékezhetünk a stoptrükk-animáció kezdeti napjaira,
amikor még megjelent a moiré hatás, a villogás az anyagokon,
még a műterem pora is beszűrődött a képekre,
és a tökéletlensége gyönyörű volt,
mert elárulta, hogy készült a műalkotás.
Azt akartam, hogy a filmen észrevehető legyen,
hogy az animáció kézzel készült, a bábok valóban léteznek,
minden művészi, gyönyörű munka, amit faragtak, festettek, formáztak,
de közben kifinomult a mozgás
a technikai és bábművészeti fejlesztések eredményeként.
A bábgyártás vezetőjeként a feladatom
elérni, hogy egy olyan rendező, mint Guillermo,
rám bízza a film képi megjelenését,
és ott van a gyakorlati kérdés is, hogy az élettelen tárgyakból hogy lesznek
teljesen animálható bábok.
Alaposan meg kell tervezni, hogy fog mozogni,
mire kell képesnek lennie a történetmesélés szolgálatában.
Mire lesz felfüggesztve, felszerelve,
mennyi a tömege?
Még ezt is figyelembe kell vennünk.
Nehéz megtalálni az egyensúlyt, főleg a lényeknél,
amelyek nehézkesebbek az emberi karaktereknél.
Rengeteg fantasztikus, csodás elem van,
amelyek önmagukban is nehezek,
de itt egy egészként kell működniük.
A bábok elkészítése nagyon hosszú folyamat.
Akár egy év is lehet,
mire megvan a kész báb,
amellyel mindenki elégedett, és mehet a díszletbe forgatni.
Guillermo mechanikus bábokat kért,
nem cserélhető elemeket.
Mindkét bábtípust használtuk a filmben.
Cserélhető elem minden szájforma és arckifejezés eleme.
Tehát minden szájforma külön arcmaszk,
amely felpattintható a bábra.
Pinokkió cserélhető, mert fafiú.
Úgy alkottuk meg, hogy fából készültnek is tűnjön.
Az arca mindig ugyanakkora.
Nem változik az alakja.
A fa erezete az arcán sosem lesz más.
Egyszerűen csak kinyílik.
Úgy írtam le, hogy vésővel faragta ki a száját.
Egyetlen ütéssel. És a végén van egy kis finom eldolgozás.
Bumm! Kész is.
Szerintem zseniális ötlet volt.
Azt mondtam… „Igen!”
Technikailag nagyon nehezen kivitelezhető báb volt.
Új technikákat kellett kitalálnunk, hogy láthassuk a karaktert
teljes formájában, a kezdetleges illesztéseivel.
Praktikus és tartós kialakítást akartunk,
amely bírja mindazt, amit egy ilyen film megkövetel egy bábtól.
Pinokkió az első bábu,
amely teljes egészében 3D nyomtatóval készült.
Róka gróf és Dzsepettó viszont teljes egészében mechanikus.
A mechanikus animációnál szilikonborítás van fent
a svájci óra bonyolultságú mechanikán.
Az animátor így képkockánként mozgathat
minden elemet a borításon át.
Hosszú munka volt az animációs csapattal,
mire kitaláltuk az egyes karaktereknél használt technikákat.
Dzsepettó kiválóan működik,
mert nagy a bajusza, nagy a szakálla és bozontos a szemöldöke,
ez pedig tökéletes a mechanikus arc animálásához.
Amikor dolgozni kezdtünk az első Carlo bábbal,
szörnyen küszködtünk.
Minél simább az arc,
annál nehezebb megváltoztatni az arckifejezést.
Ezért az animátorok az alsó szemhéjakra,
a szemöldökre és a testbeszédre támaszkodtak.
Főleg Carlo esetében
az egyik dolog, amit akartunk,
a szükségtelen gesztusok használata volt.
Ő volt a nagykövete ennek,
mert a gyerekeknél senki sem csinál több ilyesmit.
Guillermo egyik alapelképzelése az volt, hogy őrizzük meg
a stoptrükk-animáció realizmusát,
és ehhez kellett a hibák animálása is.
Nagy hangsúlyt helyezett az alakítások realizmusára,
például a kis hibákra, amelyeket folyton elkövetünk.
Amikor az ember a tányérért nyúl, néha nem találja el,
és kijavítja a mozdulatot.
Az élő szereplős filmekben hibákat vár az ember,
váratlan módon felmondott sorokat.
Ez a valósághű ábrázolás nehéz a stoptrükk-animációban,
mert minden animált. Szimulálni kell a hibákat.
Fel a lábat!
Mivel élő szereplős filmek rendezője,
pontosan tudja, mennyi időbe kerül a nézőknek feldolgozni
az arckifejezéseket és amit látnak.
A filmünknél Guillermo kihangsúlyozta, hogy le kell lassítanunk.
Látnunk kell, ahogy Pinokkió gondolkodik.
Azt mondtam, ha a karakter gondolkodik,
látni akarom a szemében a folyamatot.
Látni akarom a finom váltást.
Ha sikerül animálni a hétköznapit, az eredmény rendkívüli lesz.
A társrendezőm Mark Gustafson volt, aki számomra
legendás rendező és animátor.
Csodálatos volt együtt dolgozni Guillermóval,
mert olyan művész, aki jelenleg a csúcson van.
Ezért neked is szintet kell ugranod, hogy tartsd a lépést.
Guillermo fantasztikus volt, mert maximálisan bízott az animátorban,
ahogy a színészeiben is szokott.
Az élő szereplős filmeknél a felvételek jelentik a lényeget,
a snittet a színészek uralják.
Szoros kapcsolatot alakítunk ki az animátorokkal,
és ez szabadságot ad, hogy a bábokon át gondolkodjanak,
hogy ne pantomim legyen belőle,
hanem igazi színészi játék.
Az animátorok a színészeink.
Az animáció bonyolult folyamat,
és az animátorokra akartuk bízni az alakításokat.
Az egyik alapelv,
amiben megállapodtunk Guillermóval, az volt,
hogy az alakításokat, amennyire lehet, az animátorok kezébe adjuk.
Ennek az egyik része volt az élő videók készítése.
„Ne hazudj, vagy megnő az orrod.”
Animátorként a jelenetek felvétele előtt az ember kielemzi,
milyen formája lesz a felvételnek,
milyen lesz a mozgás, a sebesség.
Erre az egyik gyors módszer lefilmezni magunkat.
Az animátor rövid videót készít, amelyen eljátssza a jelenetet.
Guillermo imádta ezt.
Ahányszor meglátta őket, mosolyogva azt mondta, „Igen!
Igen, pont így! Remek!”
Ebugatta.
Gris Grimley csodálatos Pinokkiót tervezett.
Sosem láttam jobb Pinokkiót, mert olyan egyszerű és gyönyörű.
Amikor elkezdtem illusztrálni,
azt akartam, hogy nyurga és ügyetlen legyen,
mint egy madzagok nélküli bábu.
Pinokkió a főszereplőnk, őt terveztük meg elsőnek.
Guillermo ötlete az volt, hogy frankensteines legyen,
félig befejezett, félig befejezetlen.
Aszimmetrikusnak terveztük meg,
mert Dzsepettó részegen faragja ki.
Az egyik ötlet az volt, hogy a füllel és a hajjal kezdi,
nagyon gondosan dolgozik, aztán csak legyint,
és gyorsan fejezi be.
Dzsepettó tervezésével töltöttük a legtöbb időt.
Alaposan kidolgoztuk a ruháját.
Odafigyeltünk arra, hogy minden ruhája kopottas legyen.
Nem az a típus, akinek sok nadrágra van pénze.
Fiam!
Sötét állapotban ábrázoljuk.
Úgy értem, iszik. Dühöng.
Nem érti meg Pinokkiót.
Eltart egy ideig, mire észreveszi,
hogy a fiú iránti szeretete sokkal fontosabb,
mint azt tenni, ami társadalmilag elfogadott.
Attól, hogy halott, a színpadon használhatom.
Hogy merészeli, uram! Mutasson némi tiszteletet!
A fő gonosztevő ezekben a történetekben
egy Mangiafuoco nevű figura, egy tagbaszakadt karakter,
és ez nem tetszett. Rossz érzésem volt.
Túl közhelyesnek tartottam.
Guillermo összehívta a stábot,
és azt mondta: „Srácok,
a fő gonosztevőnk szar, és le akarom cserélni.”
Aztán azt mondtam: „Szerintem ő az igazi.
Lehetne ő a negatív karakter?”
Mi meg… „Oké. Rendben. Már megcsináltuk a főgonoszt.”
Akkor most mi lesz?
Mi volt a válaszotok a kérdésére?
Miután szembesültünk vele, nem tudtuk elhessegetni,
és dolgozni kezdtünk a megoldáson.
Rengeteg időt töltöttünk Mangiafuoco tervezésével,
hatalmas szakálla volt, és…
Befejeztük a bábu megtervezését, és most a cirkusz háttérkaraktere lett.
Táguljatok innen! Ez nem valami látványosság.
Pedig az!
Róka gróf az egyik eltúlzott figura.
Nagyon szórakoztató, mert ő az ördög.
Végtelenül anyagias.
Csak a saját érdekét nézi.
Már csak egy aprócska dolog maradt.
A tücsök figurájánál
egy olyan tücsökre gondoltam, aki bejárta a világot,
lakott már szobrásznál és ügyvédnél is.
Elgondolkodtam a nevén.
Tücsök T. Sebestyén.
Kifinomultnak hangzott.
Guillermo számára fontos volt a tücsök.
Fogja a kissé arrogáns karaktert,
és megszeretteti velünk, hogy követni akarjuk.
A tücsök animációjának a megjelenése nagyon egyszerű,
de emiatt nagyon okosan kell kezelni.
Sokat használja a kezét,
azzal magyaráz, és…
Nagyon hisz az igazában,
ezért a kezével követel magyarázatot,
vádol másokat,
és üzen.
A teljes testét használja arcként.
Nem nevelőnő vagyok, hölgyem.
És ott van a lények megtervezése,
ami teljesen más dolog,
és Guillermo igazi szakterülete.
A cethal, a Halál, a tündér,
a tücsök, a nyulak
mind ugyanolyan túlvilági, kékes színt kaptak,
mert mind rokonok.
A nyulak viszik át a halottakat a másik oldalra,
és a Halál szolgálói, aki viszont az élet testvére,
aki a tündér.
Nem akartunk stilizált figurákat.
Nem volt cél a kifogástalanul tiszta külső.
Piszok volt a körmük alatt,
megvoltak a szépséghibáik.
Azt akarta, hogy úgy tűnjön, mind élték az életüket a film előtt.
Megalkottuk a karaktereket,
gyönyörű jelmezt is kaptak, például Dzsepettó
vagy valamelyik másik figura,
aztán jött az üzenet.
Guillermo megnézte.
Koszosnak kell kinéznie.
Alkotunk egy gyönyörű bábut,
de amikor kész, vadonatújnak néz ki.
Nem olyan, mint egy történet szereplője.
Nem kell elhinni, hogy valódi emberek.
Karakterként kell hitelesnek lenniük,
és egyszerre akartuk megtestesíteni a formát és a jellemet.
Összeolvasztani őket.
Róka grófot a démoni, szarvszerű hajával kétoldalt.
Pinocchio ártatlanságát és egyszerűségét.
Dzsepettót, aki két lábbal a földön áll, és van egyfajta óvilági tartása.
Azt akartuk, hogy már a látványuk történetet meséljen.
Fiatalságom ciripelései, Tücsök T. Sebestyén tollából.
Ami a méreteket illeti,
különböző méretű bábokat használunk a különböző feladatokra.
Ez a Pinokkió-változat a tücsökkel van egy jelenetben, aki ekkora,
Tücsök T. Sebestyén.
Ahhoz, hogy jó legyen a mérete, csak egy-két jelenetben,
egyszerre kell látszania a tücsöknek és Pinokkió vállának,
ahogy a fülébe suttog.
Ezt a nagy Pinokkiót használjuk,
más felvételeknél pedig ilyen kicsi a Pinokkiónk.
Aztán itt vannak
ezek a kis tücskök
más jelenetekhez,
főleg amikben szétzúzzák.
A fájdalom…
Lehetséges kis bábot építeni,
amely közben árnyaltan animálható.
Ezért Pinokkió a lehető legkisebb lett, de így is jól lehetett irányítani.
A többiek mérete Pinokkióéhoz igazodott, és ehhez igazodtak aztán a díszletek.
Mindent fel kell építeni.
Ez a műfaj nagy előnye és egyben hátránya is.
Lehetőség van mindent olyanra megcsinálni, amilyenre akarjuk.
Szerintem ez izgalmas, mert mi kreáljuk a világot,
és lehet teljesen egyedi vagy hasonló egy másikhoz,
és ennek nagy ereje van. Segít a legjobban elmondani a történetet.
Megnéztük Guillermo filmjeit, és azonosítottuk a kulcselemeket.
A színeket, a textúrákat,
az ablakok formáját, az általános hangulatukat.
Guillermo filmjei három másodpercen belül felismerhetők, és ezt tartani akartuk.
A díszletek az olasz kisvárosok szépségét idézik meg,
több ilyen helyet is ismerek.
Rengeteg kutatást végeztünk.
Fotók, poszterek, lemásoltuk a tipográfiát,
mert realisztikus világot akartam.
A város összes épületénél
megtalálhatók az eredetük nyomai,
tehát ott vannak a középkori romok, és ezen a XVIII. századi faragványok,
a falon az 1500-as és 1400-as évek freskói.
Rétegezettnek érződik.
A forgatókönyv alapján megszületik a rajzos forgatókönyv,
és itt dől el, mennyire lesz nagyszabású a látvány,
eldöntjük, hol lesznek a kamerák, mennyit mozognak és hasonlók.
Az egyik egyedi kihívás az,
hogy az animátornak be kell tudnia nyúlni, hogy mozgassa a figurát.
Úgy kell megtervezni a díszleteket,
hogy sokféle módon lehessen szétszedni őket.
Nagy csapatmunka ez, mind együtt gondolkodunk azon,
hogy fog kinézni az eredmény.
Az animációnak illeszkednie kell a film jellegzetes vizuális stílusához.
Már a munka elején meg kell határozni a pontos esztétikai irányvonalakat.
Az alapot egy egyszerű dolog adta.
A filmben feltűnik egy toboz,
egy bájos kis tárgy,
és újra és újra elővettük a munka hónapjai alatt.
A többi elemet a toboz lencséjén át néztük.
Hogy készítettük el ezt? Ezt a látványt akarjuk.
Ha tudjuk, hogyan működnek egy igazi fenyőtoboz vonalai,
megtanulhatjuk a vonalstruktúrát,
a részletesség és a realizmus szintjét,
amit viszont akarunk látni a filmben. Segít ráérezni a világ kinézetére.
A Halál bábjánál lehetőség volt felfedezni a részleteket.
Igen, mert eredetileg kígyófarka volt,
és Tobyval ismertétek fel azt,
hogy a pikkelyekben a toboz pikkelyei köszönhetnek vissza. Zseniális volt.
Csodálatosan köthettük össze a tobozzal, hogy a Halál jelképez
minden élő dolgot.
Ebugatta nadrágot visel,
és a nadrág csíkjait…
- Kézzel kellett elkészíteni. - Igen.
De nem lehetett hivalkodó.
Realisztikusnak kellett lennie,
de ahogy mindenben, itt is meg kellett jelennie,
hogy nem tökéletes.
Karakterisztikus elem.
Megnéztük a Mackinnon és Saunders mintáit.
Adtak egy színtáblát, kilenc megoldást a csíkokra.
Mind ugyanarra böktünk rá. „Ez az!”
Nevettünk. „Mindannyian egyetértünk.
Ez nagyszerű. Biztosan ez az.”
Ezután viszont megbeszéltük az okát is.
Mert ha megvan az oka,
talán kiderül egy másra is alkalmazható szabály.
Tudod, azért vannak szabályok.
Ki kellett találnunk a nyelvét,
mennyire legyen rajzfilmszerű vagy valóságos,
és szerintem jó kompromisszumot kötöttünk.
Ha van egy mágikus elem, mint Pinokkió,
a világnak realisztikusabbnak kell lennie körülötte.
Ha minden mágikus, semmi sem az.
Valószerű világ kell. Hibátlan arányok kellenek.
Teljesen valósághű fizika.
Ez adott megfelelő hátteret Pinokkió történetének érzelmi ívéhez.
Guillermónak jó szeme van ehhez.
Észreveszi, ha valami nem illik bele a világba.
Nincs különbség ahhoz képest, amikor megtervezzük
és berendezzük egy hagyományos, élő szereplős film díszleteit.
Ez a stoptrükk-animáció szépsége.
A díszlet, a kellékek, a berendezés,
a fényképezés, minden olyan, mint egy élő szereplős filmnél.
Guillermónak fontos, hogy minden valódinak tűnjön,
ezért sokszor támaszkodunk korabeli képekre, ha találunk megfelelőt.
Vegyük ezt a belső teret!
Ha arra gondolunk, hogy a fő energiaforrás a szén volt,
és a fa, logikus, hogy szénfoltokat raktunk a falakra.
Tehát nem csak a dizájnt kell ellenőrizni,
hanem a valósághűséget is.
Emlékszem a látogatására. Megnézte a templomot,
amit alig sikerült összeraknunk, mire megérkezett,
és azt mondta: „Igen, jól meg kell antikolni.”
Azzal kezdtük, hogy a templomok évtizedek, ha nem évszázadok alatt
készültek el.
A fa világosabb, mint a freskók a falakon,
vagy az ólomüveg ablak más évtizedből vagy évszázadból van,
és Krisztus kifaragása is eltartott egy ideig.
Ugyanolyan kézi munkának kellett kinéznie,
mint amit Dzsepettó műhelyében látunk.
Látszaniuk kellett a faragás nyomainak, a kialakításnak,
amit párhuzamba akartam állítani azzal, hogy Pinokkió is fából van,
és nehezen érti meg,
miért utálják a városiak,
ha egyszer fából van, de szeretik Jézust, ahogy mondja, aki szintén fából van.
Ezt csak a templomban lehetett megmutatni.
Az egyetlen aggodalmam az volt,
hogy lesz-e elég mozgásvezérlő készlet
a Guillermo által elvárt összes kameramozgás megvalósításához.
Ugyanis a filmjeiben mostanában a kamera sosem áll le.
Úgy akartunk forgatni, hogy a szereplők
és a kamera úgy mozogjon, mint az élő szereplős filmeknél.
Volt, ahol elég sokat mozgattuk a kamerát.
Volt egy snitt, amit három hónap alatt vettünk fel.
Az egyik jelenetben Ebugatta visszamegy a cirkuszba,
és ahogy lefelé tart, a kamera végig követi,
át a vándorcirkusz helyszínein,
hogy aztán a gróf kocsijához érjen.
Egy ilyen snitt sok mindent árul el, mert jól látjuk Ebugatta mozgását.
Elárul valamit a karakteréről.
Sokat elárul a környezetről is, a vándorcirkuszról,
és megismerkedhetünk pár más szereplővel is,
akik az útja során a háttérben jelennek meg.
Guillermo sok filmje készül a hiperrealitás jegyében,
tehát a fényt arra használjuk, hogy kiemelje a jelenet érzelmi tartalmát.
A felhők mozgása például sokat segít a történetmesélésben.
Ilyen a jelenet, amikor Dzsepettó kivágja a fát.
Segít tükrözni Dzsepettó meggyötört lelki állapotát,
amivel felerősíthettük a drámaiságot.
Az egyik dolog, ami számunkra is új volt,
az a jelenet, amikor Róka gróf meggyújtja a máglyát Pinokkió alatt.
A fáklyába beépítettünk egy LED-fényt,
így amikor a gróf mozgatja a fáklyát,
külön tudtuk kezelni, és több expozíció is lehetővé vált.
Add a fáklyát, Ebugatta!
Ilyenkor normálisan trükközni kell mozgó fényekkel vagy a díszlettel,
itt viszont megvolt a lehetőség a teljes kontrollra az utómunka alatt.
Külön kezelhettük a holdfényt,
és külön dolgozhattunk a fáklya és a máglya fényével.
Te pedig égni fogsz. Lángolj fényesen!
Mint egy csillag!
Segítség!
Fantasztikus, hogyan támogatja a karakterdizájn a színészeket,
és hogy ad hozzá ehhez pluszt az animátor.
Mikor az animátor dolgozni kezd a bábbal,
már megvan a szöveg hangsávja.
Pinokkióban nagyon szeretem azt,
hogy tökéletesen testesíti meg
a fékezhetetlen, energiabomba négyéves, hatéves gyerekeket.
Amikor szomorúak, azonnal látszik,
és az egyik percben a sírás szélén lehetnek,
hogy rögtön utána ússzanak a boldogságban.
Gregoryval rájöttünk arra,
hogy a felvételeken csak rövid ideig tud koncentrálni, de nagyon igaz a dolog.
Az elején nagyon ideges voltam.
Sosem volt még
nagy, kulcsfontosságú szerepem egy filmben sem.
Olyan volt, mint egy dokumentumfilm forgatása. Ha színpadiassá vált,
bevetettünk egy kis trükköt,
amivel könnyen visszabillent a természetes beszédbe.
Azt mondtam… Kértem, hogy hívjon bábunak.
Azt mondta, ha azt mondom a sor végén, hogy „bábu”,
bár valószínűleg nem tudjuk használni,
sokkal nagyobb hangsúlyt teszek bele,
főleg a viccesebb soroknál.
És mindig, amikor színpadiassá vált,
azt mondta, „Fogd be, bábu!”
Aztán kinevette magát, és folytatta.
Csontból vagyok, vérből és húsos darabokból.
Igazi fiú vagyok!
Nagyon jó a természetességben,
és elképesztően bensőséges, amikor suttog,
a tücsökkel beszél
vagy Gyertyabéllel beszél.
Tiszta érzelmek jelennek meg a hangjában.
Az apák kétségbeesnek, mint mindenki más.
Olyan dolgokat mondanak, amelyeket csak akkor gondoltak komolyan.
De a lelkük mélyén szeretnek.
Azt hiszem, ez a harmadik projektem David Bradley-vel,
mert nagy csodálója vagyok.
Rendkívül karakteres hangú színész.
Senki sem beszél így a város podestàjával.
A forgatókönyvet úgy közelítettem meg, hogy olyan hangot kerestem,
amely hihető és igaz,
ugyanakkor elmondja a történetet, élettelibb,
és jobban megragadja
a karakter lényegét.
Felugrik magasra, és gyorsan lemegy mélyre. „Miért mondod ezt?”
Ez tényleg…
Szinte már zenei, ezt tudnám mondani rá.
Egy fiú érzi, hogy él az apja.
Meglátod, meg fog keresni minket.
Nincs miért aggódnod.
Könnyen beszélsz.
A munka kezdetekor nem hittem, hogy a tücsök működni fog. Karakterként.
Amikor Ewan elkezdte elmondani a szövegét, azt mondtam: „Oké, meggyőztél.”
Mi a… Sikerült!
Ezt nem hiszem el!
Hatalmas rajongója vagyok Ewan McGregornak,
és a hangja annyira rokonszenves és meleg.
Azt mondtam, ebből a hangból soha nem elég.
Megtettem, ami tudtam,
és többet nem is tud senki. Erre Pinokkió tanított meg.
Azt gondoltam, neki kell a főszereplőnek lennie,
a történet mesélőjének.
Átírtuk a jeleneteket kihangsúlyozva a tücsköt,
még ha csak szemlélő is.
Azt hiszem, soha nem élveztem úgy a szinkronfelvételeket, mint Ewannel.
Róka gróf vagyok! Kiválasztottak!
Gyere, légy részese a vándorcirkusz gondtalan életének
a bábelőadásom sztárjaként!
Tudtuk, hogy Róka grófnak csillogónak, kozmopolitának, vonzónak kell tűnnie,
nagyvilági figurának.
Szerettünk volna egy kis akcentust,
de olyan ember kellett, aki hibátlanul ejt ki
egy-egy szót franciául, olaszul vagy németül.
A bábok le meilleur qui soit! A legcsodásabbak.
Emeld fel a karod! A bábokat mindenki tiszteli.
Egyetlen hang jutott az eszembe, Christoph Waltz.
Olyan emberről van szó, aki gond nélkül módosítja
a mondat közepén a ritmust és a célt.
Mondhatjuk azt, hogy ez drámai funkció.
Én pedig mindig azt keresem, hogy mi a funkció a történetben.
Tudja, hogy variálja a dolgokat,
és mikor kell az erős hangsúly.
Mi az? Te meg mit keresel itt?
Ebugatta hangja nagy meglepetést fog kelteni,
és egyrészt nagy öröm, másrészt olyan véletlen, amit nem láttam előre.
A Rémálmok sikátorát forgattuk.
Remekül éreztük magunkat együtt Cate Blanchett-tel,
és azt mondta, szerepet kell adnom neki a Pinokkióban.
Erre én: „Már csak a majom szerepe maradt.”
Erre én: „Bármit vállalok.
Ha kéred, nálad egy ceruzát is eljátszom.”
Megmutattam neki Ebugatta látványterveit, és azt mondta, ez a lélekállata.
Amikor Ebugattát kilövik az égbe,
szeretnél egy kis…?
Tudod, a távolban.
Van valami Guillermo nevetéséből
Ebugattában.
De szerintem a filmjeiben minden karakter
Guillermo szubjektumának a kivetülése.
Szóval Guillermo tulajdonságaiból
minden karakterében van valami. Ebugatta a tökéletes bizonyíték.
Ciao, papa Mio papa
Amikor rajzfilmet nézünk,
amiben dalok is vannak,
érezni, mikor jönnek.
A párbeszéd gyakorlatilag felvezető a dalokhoz.
Titkot rejt a messzeség
Guillermo Pinokkiójában viszont a dalok tökéletesen meglepően bukkannak fel.
A bábok felkeltették bennem a vágyat,
hogy ne animációs filmként, hanem élő szereplős filmként tekintsek rá.
Nekem olyan, mert élőnek tűnnek.
Valódi embernek tűnnek.
Tehát valódi emberekhez igyekeztem igazítani a zenét.
Nem feltétlenül tartjuk musicalnek.
Film zenei pillanatokkal.
Nem hagyományos musical- vagy popdalok.
Pontosan az, amit akkor vár az ember, ha Alexandre, Guillermo és Mark alkot.
A zseniális elmék teljesen egyedi dolgot hoznak létre.
Amikor Alexandre-ral beszélgettünk, azt gondoltam, érdekes lesz
éneklő karakterekkel kezdeni a filmet,
de végül…
A film második felében a fasiszta korszak dalai és indulói tűnnek fel.
Ez a film hosszú folyamat volt, egyrészt mert az animáció időigényes,
de azért is, mert Guillermo azt kérte, hogy írjak dalokat a szereplőknek,
és a dalok alkalmasak arra,
hogy néhány másodpercben elmagyarázzák a karakter életét.
Zeneileg adják meg az alaphangot,
de azt is megmutatják, kik ők, hol vannak,
honnan jönnek, és hova tartanak.
Alexandre Desplat nagy rajongója vagyok.
Kivételes filmzeneszerző.
Ugyanazt csinálja, amit én a szerepeimmel.
Mindig a történetet nézi.
A filmhez csak fa hangszereket használtam.
Ott van a gitár, a mandolin,
a zongora, a hárfa és a fafúvósok, a fagott, a klarinét, az oboa, a fuvola.
Ezek mind fa hangszerek,
ami nagyon különös környezetet teremt, ami Pinokkióhoz kapcsolódik.
Ne!
Simán lehetne nézni dupla programban a Faunnal és az Ördöggerinccel.
Sok szempontból egy tiszta lélekről szól, aki próbát áll ki,
és a végére erősebbé válik.
Nekem úgy tűnik, szörnyű teher van rajtad.
Ez a film a halálról szól.
Az életről csak a halállal együtt lehet beszélni.
Legyen hát!
Amikor elkezdtük a munkát,
tudtam, hogy saját verziót akarok készíteni.
Nem elégedtem volna meg egyszerű adaptációval.
Olyan dolgokról akartam beszélni, amelyek nagyon mélyen megérintettek.
A legtöbb filmem így vagy úgy velem és az apámmal foglalkozik,
és ez sem kivétel.
Végignézzük, ahogy a fiú felnő. Fizikailag nem változik, és mégis,
kiderül, hogy többre képes, mint bárki más körülötte.
Hozd ki a legtöbbet belőle!
A Pinokkió általában arról szól, hogy sok mindent megtapasztal,
jó fiú lesz belőle, és ezért igazi fiúvá változik,
de a mi Pinokkiónk nem ilyen.
A tisztaságával mindenkit megváltoztat.
Dzsepettót.
A tücsköt.
Ebugattát. Mindenkit megváltoztat,
és közben megtanulja, ki ő emberi lényként.
A film minden várakozásomat felülmúlta.
Gyerekként nagyon szerettem volna.
Felnőttként is szeretném.
Szívesen beszélgetnék róla a családommal,
és az, hogy bármikor újra megnézhetem,
miután először láttam,
bensőséges köteléket hoz létre
a néző és a film között.
Számomra minden megnézés gazdagítja az élményt,
és remélem, a közönség is így lesz ezzel.
A feliratot fordította: Vass András