Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
LIVE FRA BROOKLYN
Vil I høre en hemmelighed?
Ja!
I fire år kunne min kone og jeg ikke blive gravide.
Og det var min skyld.
I årevis! Den hemmelighed nagede mig. Jeg var i The Daily Show.
Hver dag kom Trevor Noah hen til mig med sine nuttede smilehuller.
"Hej, min ven. Hvordan går det med dig og Beena?"
"I er de indiske Barbie og Ken."
"Ja, det ved jeg."
Og ligesom hos Ken…
…fungerer mit udstyr ikke.
Ved I, hvordan det føles, at ens boller er i stykker?
Det er ydmygende!
Mand, man har løjet over for mig hele mit liv.
Da jeg var dreng, sagde de, at min sperm var radioaktiv.
Husker I seksualundervisning?
Kan I huske, hvordan de skræmte os drenge?
En dag kommer fru Lettington bragende ind i lokalet.
"Pas på, drenge."
"Jeres præsperm gør piger gravide."
"Se ikke på dem!"
"Din præsperm gør piger gravide."
"Hasan, spermen før du spermer kan undfange et liv!"
"Men fru Lettington, jeg er ni. Det er skræmmende."
"Godt!"
"Nu skal vi se en ægte fødsel."
Og man siger: "Neeeeej!"
"Hvorfor gav mine forældre tilladelse til det her?"
Dem, der har fertilitetsproblemer, ved, hvordan det belaster forholdet
med det her pres, ikke?
Mig og Beena sad oppe til sent og havde de her svære snakke.
"Kommer det til at ske for os? Er vi i stand til at få børn?"
"Hvad med at adoptere?"
"Vi kunne adoptere en hvid baby for at vise os over for røvhullerne?"
Vi viser, at vi er kommet til penge.
En omvendt Angelina Jolie-magtdemonstration.
Vi viser ham frem til fester, en fed, hvid dreng med astma.
Kan I følge mig?
Han står der: "Hej.
Jeg hedder Bradley Minhaj.
Jeg er en stolt indisk-amerikaner."
"Det er min søn!
Bradley.
Vi frelste ham
fra en krigshærget del af Amerika.
Detroit."
Alle siger: "Imponerende."
"Jeg vil ikke have en hvid baby."
"Nå. Du er racist."
"Alle Bradleyer er vigtige."
"Hasan, jeg vil ikke have en hvid baby, forstår du det ikke?
Jeg vil have en baby med dig."
Jeg ved det!
Derfor giftede jeg mig med Beena.
Familien betyder alt for hende.
Hun er en Patel.
Hun har 961 fætre og kusiner, alene her i aften.
Og så er hun en motelpatel.
Så det er seriøst med familien. Ja!
Har I lagt mærke til, at alle moteller, I har boet på,
var ejet af indere?
Se på navneskiltet: "Patel."
De er fra den samme del af Indien og i familie med hinanden.
Har du boet på Hampton Inn, Quality Inn,
eller Super 8, har du støttet patelkartellet.
I århundreder har vi debatteret, hvem blandt indere, asiater eller jøder,
der var mest nærige.
For fanden, det er inderne.
Kun Gujarati-indere ville drive en familieejet virksomhed, man kan bo i.
Det var Beenas kongerige, mand.
La Quinta Inn-riget.
Nu ville hun starte et kongerige med mig.
Jeg vil være ærlig.
Jeg var lidt glad for fertilitetsproblemerne.
Jeg ville ikke have børn.
Jamen, skat. Jeg er lige blevet verificeret på Instagram.
Lad mig nyde indflydelsen." "Jeg er ligeglad med indflydelse.
Vi kan ikke blive gravide, fordi det tog dig ti år at fri til mig."
"Ja!
Jeg gik til lægen.
Det er ikke min æggestokke, røvhul, det er dine boller, der fejler noget.
Få dine boller tjekket."
"Bland nu ikke dem ind i det."
Jeg har den alder, hvor jeg ikke vil gå til lægen.
For mange læger er på min alder.
Og de er indiske, så jeg kender dem muligvis.
Vi sidder i hospitalets venteværelse. Døren åbner, og sygeplejersken kommer ud.
"Dr. Gupta er klar til at modtage dig."
"Bare det ikke er Arjun Gupta fra Sacramento."
Så hører jeg en bekendt stemme: "Hasan Minhaj!"
"Det er jo Arjun Gupta fra Sacramento!
Jeg kender den fyr, han er et fucking fjols!"
Han droppede ud af lægestudiet i Caribien.
To gange!
"Hvordan kan du have en lægeautorisation?"
"Det ved jeg ikke.
Derfor er jeg spermlæge i et kælderlokale.
Hvordan har din mor det?"
"Du skal ikke tale om min mor, Arjun!
Beena, han er ikke en rigtig læge!
Han er osteopat!"
Osteopaterne kan bare buhe løs.
Omme bagerst.
Osteopater hader den joke.
Læger og osteopater er stort set det samme, de er gode læger.
Forskellen er, at grænsen for osteopatens humor
går ved resultatet i MCAT-testen.
Kan I se sæderne deromme? Det er osteopatsæderne.
Her er lægesæderne. Ved I, hvad forskellen er?
Fem point i din MCAT-test, ikke?
Han siger: "Brormand, jeg ved, hvad der er galt."
"Stop med at sige 'brormand'."
Så siger han: "Knægt, øh…
Du har for meget blod, og det sænker dit sædtal,
så det kræver en farlig operation, en årebrokoperation.
Men bare rolig, det er mig, der udfører operationen."
"Arjun, jeg er meget nervøs.
Du står der i kittel og Jordan-sko."
Han tager en barbermaskine frem.
"Lad os gøre det lige her, lige nu." "Arjun, stop en halv.
Jeg er ikke klar."
"Hør her, mand.
Hvis ikke du får denne operation, kan du ikke få børn.
Nogensinde."
"Mener du det? Kan mig og Beena ikke få børn?
Siger du, at vi ikke kan stifte familie?"
Det er det skøre, man aldrig hører om voksenlivet.
Livet bliver meget seriøst, når "vil ikke" bliver til "kan ikke".
Ikke også, osteopater?
Så jeg sidder der nøgen, og Beena ser over på mig.
Og Arjun ser på mig.
Så tager han trimmeren frem.
Fuck det, giv mig en fade.
Få bunden til at matche toppen."
Jeg får Darth Vader på. Jeg vågner seks timer senere, nøgen.
Jeg ser ned, og jeg har en kæmpe ble på
og fire enorme blodpletter på bleen.
Jeg ser op, og jeg ser kun Arjun,
og jeg siger: "Arjun, jeg har kun to testikler.
Hvordan kunne du fucke op to gange til?"
"Bare rolig, brormand, vi har fikset det. Bare vent seks uger."
Og osteopater, han havde ret.
Han havde ret.
Seks uger senere har mig og Beena
fræk, monogam sex.
Beena bliver endelig gravid, det var fire år undervejs.
Ja, ikke!
Jeg står på fødestuen, og hun presser barnet ud.
Jeg vidste ikke det her. Så giver de bare barnet til faren.
"Elsker du det for evigt?" "Men den er våd."
"Kys den." "Den er ikke færdig endnu."
"Lad dejen hæve. Den er ikke brun endnu."
Vidste I det? Brune babyer er hvide, når de kommer ud.
"Det ligner Bradley, tag den retur."
"Det er ikke et supermarked."
Så lægger de barnet på babsen. Og så lægger de barnet på mig.
Og jeg holder barnet. Og Beena holder om mig.
Så siger hun: "Er det ikke utroligt? Endelig er vi en familie.
Lov mig dette, Hasan.
Lov mig, at du altid vil beskytte vores familie."
"Selvfølgelig.
Jeg har brug for dig. Som inspiration.
Standup skriver ikke sig selv."
Tre dage senere var brødet hævet. Endelig var det gyldent.
Jeg holder den lille gulab jamun, en lille brun bold.
Hør, hvordan jeg kunne se, at min datter er inder.
Hun ville ikke stoppe med at stirre. Jeg tænkte: "Du er en af vore.
Du respekterer ikke personlige grænser. Velkommen i flokken."
Vi ser hinanden i øjnene, og så slår det mig.
Alle forældre, I kender det.
"Gud, det er en helt ny følelse. Jeg elsker dig så højt.
Jeg har kun kendt dig i tre dage, men jeg vil gøre alt for dig.
Jeg elsker dig utrolig højt."
Det har jeg sagt før til Beena, men…
Jeg løj.
Jeg løj! Og hun løj over for mig!
Hør, hvordan jeg kan vide, at vi begge elsker min datter ubetinget.
Hun er fire år nu.
Vi kunne ikke adoptere en hvid baby, for min kone er racist.
Men…
Men vi bor i en hvid stat.
Vi bor i Greenwich, Connecticut.
Ja, det er hvidt som i Get Out.
Alle arbejder i en kapitalfond.
Jeg kan mærke jer dømme mig, Brooklyn.
I dømmer mig.
I tænker: "Ej?
Vil du opfostre din datter i Greenwich? Bliver hun ikke forvænt?"
Næ.
Jeg vil vise hende, hvor rå og beskidt og korrupt den virkelige verden er.
Hver morgen vågner hun og ser børsmæglere
i dynejakker fra Patagonia.
"Se, skat, det er kriminelle.
De er skyld i, at far ikke har pension. Se dem!"
Jeg kører hende i skole i en Honda Odyssey.
Jeg vil ikke prale, men jeg gør det ret godt.
Jeg måtte skille mig af med min sorte Toyota Camry,
fordi folk hoppede ind i den og ville køres.
Vi når til skolen.
Alle kapitalfondfædrene siger: "Hej, i dag er der skolefoto."
"Laver man stadig skolefoto?"
Jeg har tusind billeder af min datter i lommen fra i går.
Tager man stadig kun ét foto, som om det var 1800-tallet?
"I dag vil vi tage et enkelt billede
af din datter!
Kom og sæt dig på træskamlen.
Vend dig om og se dig tilbage.
Her er et foto af din førstefødte, som blinker. Det kan ikke tages om."
"Det virker rimeligt.
89,99 dollar. Tak, skolefoto.
Billigt.
Det kommer i den pung, jeg ikke ejer længere."
Jeg sætter hende på skamlen. Hun tager mundbindet af.
Hun har snot i hele ansigtet.
Sådan…
Og kapitalfondfædrene glor: "Hvad?" Så hører jeg en far.
Jeg glemmer aldrig røvhullets navn. Han hedder Connor.
Og Connor siger højlydt: "Ad."
Og så slår det mig.
"Nå, denne kapitalfondforbryder tror, at min datter er en brun ghettopige?
Det vil jeg ikke finde mig i."
Nå, jeg stod med en iskaffe, ikke?
Jeg trækker det grønne sugerør ud af min iskaffe.
Og jeg går over… og jeg bøjer hendes hoved bagover, og…
…så suger jeg bussemændene ud af næsen på hende.
Jeg sluger lortet som en rigtig mand.
Det ville jeg aldrig gøre for min kone.
Jeg har tusind fotos af min datter i min lomme fra i går.
Men dette er mit yndlings.
For i fire år troede jeg ikke, at jeg ville være klar til at være far.
Men den dag…
…kunne jeg smage det.
Tak.
Tak, Brooklyn.
Hør her.
Når jeg ser det foto af min lille pige, bliver jeg rørt.
Hun er ikke som os, hun er fremtiden.
Hun er anden generation.
Hun bærer ikke på vores traume, vel?
Når jeg kigger ud blandt jer, ser jeg så mange knuste drømme.
Så mange IT-konsulenter. Så mange, der skulle ind på medicin.
Så mange fyre, der arbejder i Deloitte.
Min datter har noget, vi aldrig fik.
Et valg.
Hun kan vælge, hvem hun elsker.
Hun kan vælge, hvad hun vil læse.
Og om hun vil gå til matematik i sin fritid.
Alt er muligt.
Hun bestemmer i sit eget liv.
Det eneste, der gav mig selvbestemmelse, var comedy.
Gudskelov for at jeg har comedy. Jeg har ingen andre evner.
Jeg gik i gymnasiet, da jeg opdagede, at jeg er sjov.
Jeg var 16 år gammel, det var år 2002. Jeg glemmer det aldrig.
Jeg går i 2. g, og midt i skoledagen
henter min far mig på skolen og tager mig med til fredagsbøn.
Jeg sidder bagerst i moskéen,
og midt under prædikenen
ankommer en megatrænet hvid fyr i moskéen.
Han er helt skaldet med tyrenakke og pigtrådstatoveringer.
Han ser ud til at bruge doping.
Han siger…
"Hej.
Jeg er broder Eric.
Jeg er kommet for at konvertere til islam."
Min far siger: "Se der, Hasan. Det er et mirakel!
Det viser islams magt!
Eric!
Blå øjne, stærk.
Han vil gerne være muslim."
Jeg siger: "Far, Eric er FBI-agent.
Han udspionerer os. Han er ikke så interesseret i dig."
"Jo, han er."
Eric konverterer, og min far siger: "Shabash, velkommen.
Kom hjem til middag!"
"Er du sindssyg?"
Jeg ved ikke, hvad I lavede i 2. g,
men har I spist chicken biryani med en stikker?
Ham her var altså stikker.
Han sidder i vores stue og spiser indisk mad med kniv og gaffel.
Jeg tænkte: "Brug hænderne, for fanden. Spil dog rollen ordentligt.
Vær overbevisende, Eric.
Hvis du da hedder dét." Han ved, jeg ikke stoler på ham.
Så han lægger armen om min skulder og siger:
"Hvad så, kammerat? Skal vi træne?"
Hvilket lyder sært.
Men havde I set mig som 16-årig, ville I vide, at svaret utvetydigt var et:
"Ja.
Jeg vil gerne træne, Eric."
Zoom ind. Det er mig, der flexer så hårdt, jeg kan.
Jeg troede, jeg rockede med min triceps.
Der er ingen triceps.
Zoom ud. Jeg ligner stadig mig selv, ikke?
Det her er min bedste ven, Will Moroski.
Se, hvordan Will Moroski ser ud i dag. Forstør det.
Will Moroski er bygget som en græsk gud.
Brystmuskler, mavemuskler, bule i bukserne.
Jeg tænker for meget på Will Moroski.
Nogle gange ligger jeg i sengen sent om aftenen.
Og så tager jeg telefonen frem.
Og så tager jeg lige så stille
og scroller igennem Wills profil.
Og så vågner Beena og spørger: "Er du på…
…OnlyFans?"
Og så siger jeg: "Nej, det er bare Will.
Jeg er så glad på hans vegne.
Men det er så deprimerende."
Men det er stadig ikke så deprimerende som det skide foto
af Kumail Nanjiani.
Fuck det foto.
Vov ikke at klappe af det foto.
Det er et personligt angreb!
Da han lagde det ud,
taggede han diskret alle brune fyre, ikke?
Hvad så? Jeg er Kumail.
Jeg er fra Karachi. Hvad får du ud af dit liv?"
"Fuck dig, Kumail!
Hvor vover du at vise hvide mennesker, hvordan vi kunne se ud?"
Det er derfor, jeg elsker Aziz.
Jeg elsker Aziz!
Han sætter den rette standard.
Han er 158 cm, bygget som en laddu og elsker pasta.
Han siger bare: "Uhm!
Uhm! Pasta. Uh, rigatoni.
Skønt!
Rigatoni!"
Spis løs, fedeberg.
Prop dig!
Tror I, jeg kan spise pasta, når det her eksisterer?
Det er jo internetmobning!
Drop Kumail.
Drop ham.
Så vi står i fitnesscentret og…
Det er mig, broder Eric og alle mine venner fra moskéen.
Han powercleaner 180 kilos vægte. Han…
Mine er 7 kg.
"Langsomt og sikkert kommer man først i mål.
Fremskridt er ikke perfekt. Du kan godt, kom så, Hasan!"
Han siger: "Stop det og kom herover!"
"Jeg er frisk på både kreatin og glutamin."
Han siger: "Hold kæft!
Alle fra moskéen, kom herover."
Desi-drengene står i deres basketballshorts:
"Hvad så, Eric?"
Han siger: "Shh! Kom her, drenge.
Lad mig spørge jer om noget.
Tænker I drenge nogensinde på…
…jihad?"
Jeg sagde: "Hvad? Jeg troede, du skulle til at pille ved os."
Min ven Imaran løber ud på toilettet.
"Hvad er der, Imaran?" "Det er helt skørt!
Hasan, det er helt skørt!
Hasan! Hasan.
Er Eric blevet radikaliseret?"
"Imaran, Eric er fra politiet!
Han er en kamala, han lokker os i en fælde."
"Vi må ringe til politiet."
"Nej, ring ikke til politiet. Lad os tage pis på Eric."
Jeg løber tilbage og tager nogle 10 kilos vægte.
"Hej, Eric." Han siger: "Hvad?"
"Du, Eric? Ved du, hvad jeg godt kunne tænke mig?"
"Nej, hvad?"
"Jeg vil gerne tage flyvercertifikat."
Så hører jeg politisirenen.
Jeg ser ud, og der holder 15 politibiler ude foran.
Imaran ringede efter politiet. De stormer fitnesscentret.
De løber forbi broder Eric og tager mig!
De knalder mit hoved mod politibilens kølerhjelm.
Nu bliver det for seriøst.
Jeg er ikke muskuløs nok til det her.
Jeg står med hovedet mod kølerhjelmen og ser,
at alle mine venner fra moskéen står på fortovet.
Og jeg hører snak i walkie-talkierne. De vil tage mig med til forhør.
Det er blevet en scene, og jeg hører en bildør gå op.
En pige fra skolen, Elena Cervantes, ser mig.
Hun er mega cool.
Hun siger: "Hasan?"
Ved I, hvor svært det er at være sej med hovedet mod en bil?
Jeg sagde: "Elena.
Hvad så?
Hvad laver du her?"
Hun siger: "Sælger du…
…stoffer?"
Jeg siger: "Nej!
Terrorisme."
Hun begynder at grine.
Alle på parkeringspladsen begynder at le.
Politiet ler ikke.
Og det er den første joke, jeg lykkedes med.
Det føltes fantastisk!
Jeg har aldrig følt, jeg havde styringen.
Da jeg fik folk til at le, havde jeg styringen.
Eric kunne mærke, at alle grinte af ham.
Han tænkte: "Fuck!
Den dreng er ikke fra Al-Qaeda. Han er bare et røvhul."
Så vidste han, at jeg er amerikaner. Jeg var et røvhul.
Et par år senere, ikke?
Jeg er hjemme igen, og min far gør det,
som pensionerede fædre gør.
Han ser TV for at brokke sig.
Ikke?
Den aften så han en undersøgende dokumentar om,
hvordan FBI efter den 11. september
på lovlig vis infiltrerede muslimske trossamfund
med hjemmel i en lov kaldet Patriot Act.
Nogle gange fik de unge til at give falske tilståelser.
Den aften handlede det om en undercoveragent
i Irvine, Californien.
Og jeg siger: "Far…
…sikke en vild historie om hemmeligheder og narrestreger.
Hvad tænker du om det?"
Og så siger han: "Hasan, hvem ville være så dum,
at han lukkede en FBI-agent ind i sit hjem?"
Craig Monteilh er en menneskelig kamelæon og en dømt svindler.
Han foregav at konvertere til islam for at hjælpe FBI
i kampen mod terrorisme.
Som personlig træner nedbrød han folk for at få dem til at åbne op.
Jeg siger: "Nåda, far. Se, hvem det er.
Det er jo vores gode ven, broder Eric!"
Han siger: "Hasan, hører du ikke efter?
Han hedder ikke Eric. Han hedder Craig!"
Som årene er gået, har jeg indset, at min fornemmelse holdt stik.
FBI har overvåget os med hjemmel i Patriot Act.
Og de fik unge til at afgive falske tilståelser.
I Dearborn, Michigan.
I Chicago.
På New York University.
Så fandt jeg ud af, at i Lodi i Californien, nabobyen,
var der en 16-årig dreng ved navn Hamid Hayat.
Han afgav en falsk tilståelse. Den fyr sad 20 år i fængsel.
Han blev løsladt sidste juni.
Mand, han er på alder med mig, han er 36. Jeg tænker på Hamid hele tiden.
"Hvad hvis jeg havde givet efter som Hamid?"
Det reddede mit liv at være arrogant.
Så da jeg fik muligheden for at lave mit eget show på Netflix,
kaldte jeg det Patriot Act.
Det var min fuckfinger til broder Eric, ikke?
Jeg vil opkalde mit show efter den lov, du brugte til at udspionere os.
I Patriot Act havde jeg styringen,
så jeg tænkte: "Hey, hvorfor ikke skyde efter alle?"
Det er jo mit show, ikke?
Diktatorer, autokrater, religion.
Så da journalisten Jamal Khashoggi fra Washington Post
blev myrdet på det saudiske konsulat, ville jeg bruge det til første afsnit.
Jeg havde en vild vinkel. Kan I huske det?
"Saudi-Arabien, hør her. Det er jeres ven, Hasan."
En vild vinkel!
Jeg synes, mord er dårligt.
Og kongeriget sagde: "Det er over stregen, Minhaj!"
Netflix er i krydsilden efter beslutningen
om at droppe et comedyshow med kritik af Kronprins Mohammed bin Salman.
Saudierne henviste til paragraf seks i deres lov om cyberkriminalitet.
"Hvilken lov brød jeg?"
Jeg satte den ind i Google Translate
og ser, at jeg brød paragraf 6 i deres lov om cyberkriminalitet,
hvilket dømmer mig til fem års fængsel i Saudi-Arabien.
Ja, jeg ved det. CNN bragte korrekte oplysninger.
Det er jo helt vildt, men nu skal I høre noget vildere.
Jeg har før drillet saudierne.
Jeg har ikke talt om det offentligt, men før alt postyret med Netflix
forsøgte jeg at interviewe kronprinsen af Saudi-Arabien.
Seriøst, han kom til New York, og han havde alle de her mærkelige møder.
Han mødtes med Michael Bloomberg på Starbucks på Times Square.
Kan I huske det? Se hvor fjoget Bloomberg ser ud.
"Velkommen til Starbucks, Deres Højhed.
Hvis De vil skide, er koden 2-3-3-2, Deres Majestæt."
Nå.
Kronprinsen i New York.
Jeres ven i New York. Jeg tager chancen.
Jeg skriver til ham, det bliver sjovt.
Beena har et lidt andet syn på det, for hun har en ph.d.
Og jeg laver standupshows med PowerPoint-præsentationer.
Hun siger: "Hasan, læg dig ikke ud med saudierne.
Det er farligt."
Jeg siger: "Det ved jeg."
Hun siger: "Jeg mener det. Du skal ikke lave interviewet."
"Så lader jeg være."
Og det mente jeg.
Men så gik hun ud af lokalet.
"Lad mig nu skrive et brev til julemanden."
"Kære Kongeriget Saudi-Arabien.
Jeg vil gerne interviewe kronprinsen…"
"Send"! De skrev straks tilbage.
"Kære Hasan Minhaj, vi har læst dit brev.
Kom venligst over på ambassaden."
Jeg tænkte: "Nå!"
Det virker høfligt.
Jeg er ikke idiot. Jeg fortalte ikke Beena om det.
Jeg siger det da ikke til min kone. Jeg sagde det til produceren, Jim.
Jeg vil være ærlig. Der er en lille forskel
på en ambassade og et konsulat, men hør her:
Man burde ikke blive myrdet nogen af stederne.
Så Jim og jeg tager fra New York City og hele vejen ned til Washington D.C.
Tre gader væk ligger Saudi-Arabiens ambassade.
Vi skal til at gå ind, og jeg siger: "Jim, jeg er fucking klar!
Jeg er fucking klar, Jim!
Lad os interviewe saudierne.
De bestemmer benzinpriserne, lad os køre lidt rundt med dem."
"Stop med at danse, din idiot!
Vi er på vej ind i et andet land, dit fjols!
Vis lidt respekt."
Jeg siger: "Jim,
du kan selv vise lidt respekt.
Vi er i Amerikas Forenede Stater, for fanden.
De kan ikke røre mig, Jim.
Jeg er… amerikansk… statsborger."
"Stop med at holde om dine boller! Det er altså et andet land.
Indgangsdøren er som en grøn tunnel i Super Mario Bros.
Forstår du det?
Vi er i USA. Når vi går ind, er vi i Saudi-Arabien.
USA… Saudi-Arabien."
Og sådan var det virkelig.
Det var som…
Saudi-Arabien.
Vi kommer ind, og det var Saudi-Arabien.
Guld, lysekroner, marmor.
Indiske tjenere.
"Hold da op.
I er virkelig lykkedes.
Indiske tjenere."
Altså, autenciteten…
For i Mellemøsten er indere, parkistanere, bangladeshere, sri lankanere tjenestefolk.
Ikke? Vi er Mellemøstens mexicanere. De brune har deres egen brune.
Sådan er de bygninger opstået.
De eneste, der er gladere for at skide på inderne,
er briterne.
Forskellen er bare, at vi elsker, når briterne skider på os.
Der er indiske onkler her i aften, som siger: "Wow, London, dekho.
Se lige London, mand!
Min fætter bor i London! Se dronningen."
"Fuck dronningen. Hvad snakker du om?"
Det er jo vanvittigt.
I min mors soveværelse, og det her passer, har hun et bryllupsfoto
af mig og Beena.
Og lige ved siden af det er der et foto af prinsesse Diana!
Jeg siger: "Mor!
Hun har været død siden 1997.
Jeg er din søn.
Hvordan kan vi være på samme niveau?"
"Hasan, du kender ikke prinsesse Di."
Jeg siger: "Gør du det, mor?"
"Hun var så smuk. Og hendes svigermor var led!
Og hendes mand var kold."
"Mor, står du og beskriver dit eget ægteskab?"
Nå, mig og Jim er på den saudiske ambassade.
Den saudiske delegation kommer ind.
Femten mand repræsenterer den saudiske kongefamilie.
De bestemmer benzinpriserne.
Delegationens leder går rundt om mig og sætter sig over for os.
"Hr. Minhaj.
Tusind tak
for dit brev.
Hvorfor vil du gerne interviewe kronprinsen?
Har du nogensinde været på Den Arabiske Halvø?"
Jim siger: "Vær nu ikke morsom."
"Jim, hvorfor skulle jeg være morsom?
Altså…
engang blev jeg tilbudt et job i Dubai,
og da jeg landede, stak de mig en gulvmoppe i hånden."
"Nå, du kan godt lide jokes?
Du kan godt lide at bemærke ting.
Der er en ting, jeg har bemærket, hr. Minhaj.
Ser du, det land du er fra, er ikke ligesom det land, jeg er fra.
Ser du, vi saudier…
…er aldrig blevet regeret af briterne."
"Nej, nej. Det er en misforståelse.
Ser I, mine forældre er fra Indien, ikke?
Men jeg…
Jeg er amerikaner."
"Som sagt, hr. Minhaj,
er vi aldrig blevet regeret af briterne.
Vi bliver ikke belært eller latterliggjort
af nogen.
Held og lykke med dit show, hr. Minhaj.
Vi ser med."
Så eksorterer de mig og Jim ud af ambassaden.
Så sidder vi i toget.
Vi taler ikke sammen.
Vi kommer tilbage, og jeg tager telefonen frem.
Alle fra kontoret har skrevet: "Er du okay?"
"Har du set nyheder?" "Hvad er der i nyhederne?"
"CNN breaking news.
Journalisten Jamal Khashoggi er myrdet på et saudiarabisk konsulat."
Jeg siger: "Pis, jeg har lige været på sådan et!"
Jeg løber tilbage til lejligheden og låser døren.
"Det skal nok stoppe dem."
Jeg ser Beena, Beena ser mig.
"Du godeste, Hasan, har du set nyhederne?
Jamal Khashoggi blev myrdet på et saudiarabisk konsulat.
Hvor er det godt, at du ikke mødtes med saudierne, ikke?"
"Jo.
Det ville have været tosset."
Jeg føler mig som en lort. Jeg er tynget af skyld.
Hvad stiller jeg op med den følelse?
Når du har gjort noget skidt, skal du bare straks efter gøre noget godt.
Så går det dårlige væk.
Jeg ser en stak tallerkner: "Fedt.
Jo hårdere jeg skrubber, desto mindre slem er min løgn."
Jeg knokler løs.
"Du er ikke en skidt person, du hjælper jo!"
Beena ser det, og hun er ret vild med det.
Og så siger hun: "Hej…"
Og jeg siger: "Hej."
Hun klemmer min arm og siger: "Hasan… hej."
Og jeg siger: "Hej!"
Så klemmer hun hårdere.
Hun siger: "Hasan, heeej.
Det er 'heeej'."
Hun flår tøjet af mig.
Jeg er helt nunga putunga på sofaen!
Jeg er splitternøgen på modulsofaen.
Og det skyldes bare de tallerkner, så lav er standarden.
Men det er bygget på en farce, det hele er en løgn.
Men hvad gør jeg i det øjeblik? "Stop det så.
Vi kan ikke fuldbyrde denne akt.
Jeg har en slanges tunge."
Nej!
Man må gribe de chancer, man får i livet.
Også hvis de er bygget på en løgn.
Så vi gør det sgu.
Fræk,
monogam
sex!
Næste uge siger jeg: "Offentliggør den saudiske episode!"
Senere ser saudierne den.
De forbyder den.
Næste morgen vågner jeg op,
åbner telefonen, og det er gået viralt i hele verden.
Så åbner jeg Twitter, og jeg tænker: "Pis.
Jeg har problemer."
Det kravler op ad listerne. Jeg tænker: "Pis!
Jeg bliver fyret."
Så bliver jeg større end BTS, og jeg tænker: "Pis!
Jeg tror, jeg bliver…
…berømt."
Likes, kommentarer, retweets,
giv mig dem!
Alle i verden er interesseret i mig uden nogen særlig grund.
I en enkelt dag vidste jeg, hvordan det føles at være
Pete Davidson!
Fuck, mand!
Hold nu op!
Det var så vildt, jeg var ligeglad med dødstruslerne.
Jeg åbner telefonen: "Hey, kom aldrig til Saudi-Arabien."
Sværd-emoji.
Fersken.
Khaled, vil du mødes?
Hvis du stikker dit sværd i min fersken, dræber de os!"
For første gang i mit liv havde jeg indflydelse.
Min drøm gik i opfyldelse.
Og når man har indflydelse, vil alle være ens ven.
Dagen efter ringer redaktøren for Time.
"Hej, jeg er redaktør for Time magazine. Er det Hasan Minhaj?"
Jeg siger: "Det er vi."
"Vil du gerne være et af de 100 mest indflydelsesrige mennesker?"
"Jeg elsker lister."
Vi tager til fest hos Time.
Redaktøren har en latterlig kjole på.
Hun siger: "Gud, søde. Tak.
Tak, fordi du kom til vores ikke-prætentiøse fest.
Vi har 100 stole til 100 personer med indflydelse.
Du er en af dem."
Jeg siger: "Ja, fedt, øh…
Hvorfor er den stol tom?"
"Søde, den stol er til Loujain."
"Hvem?"
"Loujan. Den saudiske, kvindelige aktivist…
…som bliver tortureret lige nu for at køre i bil.
Hun kan naturligvis ikke komme.
Så i stedet hædrer vi dit mod."
"Mit mod?"
"Vil du holde tale efter Dwayne?"
"Hvem?" "The Rock." Han stiller sig derop.
"Hej, jeg vil gerne skåle for Teremana Tequila og min tyrenakke."
Alle siger: "Ja! Morgendagens præsident."
"Giv Hasan en hånd!"
Jeg siger: "Hej, alle sammen.
Tak for invitationen til jeres Illuminati-middag.
Jeg har lavet TV om Saudi-Arabien,
men vi bør hædre den person, som ikke kan være her.
Loujain. Hun skulle have siddet i den stol."
Så går sidedøren op.
En person toner frem af skyggerne.
Ind i rummet træder
Jared Kushner.
Som i øvrigt er venner på WhatsApp
med kronprinsen af Saudi-Arabien.
Og han ser den tomme stol.
Loujains symbolske stol.
Og han går over sætter sig i hendes stol.
Og nu kan jeg mærke effekten af Adderall.
"Nu skal jeg give ham røven på komedie."
Beena ser mine Adderall-øjne. Hun siger: "Hasan, gå ikke over grænsen."
"Det er for sent, Beena.
Mine damer og herrer, så tager det en vild drejning.
Ser I…
Vi har talt om Loujain, men hypotetisk set,
hvad hvis der var nogen her, som kendte kronprinsen,
og kunne få Loujain løsladt?"
Så ser jeg direkte på Jared Kushner.
Der er mange magtfulde mennesker her, og det ville være vildt, hvis der var
en højtstående embedsmand fra Det Hvide Hus, som…
kunne skrive på WhatsApp til Mohammed og sige: "Hey, måske…
kunne du hjælpe den person med at komme ud af fængslet.
Her er det vildeste, hypotetiske person.
Du kunne totalt slippe afsted med det,
for WhatsApp er krypteret.
Så ingen ville få det at vide.
Tak for i aften."
Jeg sætter mig, og ingen griner.
Ude i bilen er Beena rasende.
Hun siger: "Hasan, du er ustyrlig."
Jeg siger: "Skat,
åbn telefonen.
Likes, kommentarer og retweets!
Jeg trender som nummer et igen!"
Jeg lader kommentarerne rulle ind
og siger: "Kom til farmand, giv mig mere!
Giv mig al hædren!
Fyld de huller, som aldrig blev fyldt af mine forældre.
"Mums, mums, mums."
Uhm, lækkert!"
"Nå, fedt. Så du gjorde det for aktivisterne."
"Ja.
Feedet er aktivt."
"Fedt, at du kun går op i de sager, når der er kamera på."
Jeg siger: "Ja, ikke? Er det ikke optaget, skete det ikke."
Døm mig ikke, Brooklyn.
I er ligesom mig.
Jeg har holdt øje med jer.
I sidder og vrider jer uden jeres telefoner.
Jeg kan godt lide jeres telefoner.
Jeg taler til dig lige nu.
Han kan ikke optage dette øjeblik. Skete det overhovedet?
Skal du virkelig huske det i dit indre som en fucking taber?
Hvor mange likes har du fået for et billede?
Seksogfirs.
Seksogfirs?
Seksogfirs.
Hvis jeg kun fik 86 likes for et billede, ville jeg begå selvmord.
Ved I, hvor mange likes farmand fik for sin Kushner-tackling?
Farmand fik 347.391.
Har man først fået smag for indflydelsens kokainrus,
de sociale mediers metamfetamin.
Facebook-fentanyl.
Jeg måtte lave en vildere offensiv. Jeg vil dø for likes!
Ja, lad os gå efter hver eneste diktator i verden.
Bolsonaro i Brasilien.
Duterte i Filippinerne.
For at drille min familie var jeg til demonstration mod Trump og Modi.
Føler du, at vi har nået målet?
Ja, det mener jeg.
Hasan!
Du er anti-indisk, mand!
Helt ærligt.
Du respekterer ikke vores Indien, Hasan!
Modi. Go, Modi!
Jeg ved, du er fra Sacramento!
Det er rigtigt!
Og jeg er flov over, at du er derfra!
Du skal respektere Modi, indere og hinduer!
Jeg vil bare tage et billede!
Alle vil bare have indflydelse!
Selv indiske onkler vil have indflydelse!
Jeg lægger det op på Instagram, og det får en million likes.
Jeg kommer tilbage til New York.
Jeg går tur med barnevognen.
Alle genkender farmand her.
Jeg kommer hjem, og portvagten ser mig,
han siger: "Stop, Hasan!
Du skal respektere Modi,
Indien
og hinduerne!"
"Men Carlos, du er fra Puerto Rico."
Ja, men jeg så det hele på Instagram.
Det var sjovt.
Du har fået fanbreve."
"Hit med dem, Carlos."
Han giver mig en stak, og jeg flår dem op.
En masse hvidt pulver falder ned i barnevognen.
Det falder ned på min datters skulder, på halsen og kinderne.
Og hun stirrer på mig.
Jeg løber op og siger det til Beena. Nu kan jeg ikke lyve.
Vi skynder os på hospitalet, men nu kommer vi på akutmodtagelsen.
Så snart de ser barnet, flår de tøjet af hende
og tager hende væk.
Mig og Beena venter i timevis, og vi taler ikke sammen.
Endelig kommer sygeplejersken ud med hende.
Men hun har en politimand med.
Politimanden griber i lommen og hiver en plastikpose frem
med hvidt pulver.
Hr. Minhaj, du er meget heldig.
Det her er ikke ægte miltbrand.
Men jeg ved af erfaring, at det her ikke kommer ud af det blå.
Så jeg må spørge, unge mand:
Hvem i alverden har du gjort dig uvenner med?"
"Alle."
"Er det virkelig nødvendigt?" "Det ved jeg ikke.
Jeg ved ikke hvorfor."
De giver barnet til Beena, og jeg rækker ud for at holde min datter.
Og Beena vil ikke lade mig røre hende.
Det knuser mig.
Vi kommer hjem, og så taler hun endelig til mig.
"Vi skal tale om det her én gang, og så vil vi aldrig tale om det igen.
Vi er udelukkende her i aften,
fordi du valgte indflydelse over vores børn."
Jeg siger: "Børn?
Sagde du 'børn'?"
Hun siger: "Jeg er gravid."
Jeg siger: "En 2'er?
Havde Arjun ret?
Han er jo kun osteopat."
"Du siger, hvad du vil på scenen, og vi må leve med konsekvenserne.
Har du en grænse, Hasan?
For det her er tosset.
Jeg vil skide på, om Time magazine synes, du er indflydelsesrig.
Hvis du bringer mine børn i fare igen, forlader jeg dig på stedet."
Det er hendes fætter.
Det er seriøst, mand.
Beena har ret.
Det er tosset, fordi den første joke, jeg fortalte, reddede mit liv.
Og nu har mine dumme jokes næsten kostet mit barns liv.
Ja, fuck det. Det er ude af kontrol. Jeg vil ikke være comedys svar på Tupac.
Jeg prøver at leve for at se de her retweets.
Jeg vil hellere være standuppens svar på Puffy.
Jeg vil hellere leve, mens mere talentfulde mennesker dør omkring mig.
Det er drømmen!
"Ved du, hvad det mest triste er, Hasan?
Nå, så alle kender dig? Du er ham Log Kia Kahengay-fyren.
Du er ligeglad med, hvad andre mennesker mener om dig.
Jeg kender dig, dit røvhul.
Du går så meget op i, hvad andre mennesker mener om dig."
Jeg siger: "Hvordan kan jeg andet?"
Hver gang jeg tager telefonen frem, kan jeg høre, hvad I siger.
Hver gang ser jeg det:
"Hvorfor ligner Hasan Minhaj en vaskebjørn på Adderall?"
Jeg ser det!
"Hvorfor ligner den her tegneseriefigur Hasan Minhaj?"
Jeg ser det!
"Brune piger slås må Hasan Minhaj Light."
Jeg ser det!
Og det sårer mine følelser!
Fordi det passer, røvhuller!
Ja, jeg ligner en vaskebjørn på Adderall.
Men ved I, hvad det betyder?
Hvis jeg kan høre, hvad I siger om mig,
så kan konger også.
Tænk engang.
Vladimir Putin.
Narendra Modi.
Broder Eric.
Kronprinsen.
Den rappe fyr i L.A.
De bryder sig ikke om at blive gjort grin med.
Derfor elsker jeg at være en hofnar.
For uanset hvor mange penge eller meget magt du har,
kan du ikke købe dig ud af latterliggørelse.
Men Beena har ret. Jeg skal have en grænse.
"Skat, lad mig gøre det godt igen, som alle andre lortefædre gør det.
Jeg køber mig til hende hjerte."
Alle ind i Honda Odysseyen. Mig, Beena, barnet.
Næste dag kører vi i skole. Gæt hvilken dag det er?
Det er ikke skolefotodag! Der er akademisk bogmesse!
Ja! Kan I huske den akademiske bogmesse,
dette årlige kapitalistiske karneval?
Den akademiske bogmand trådte frem
og sagde: "Hej, unger, hvor højt elsker jeres forældre jer?
Nogle af jer vil få bøger, de fleste vil få linealer.
Og man siger: "Neeeej!"
Jeg siger: "Lille skat, farmand giver en omgang.
Lad os købe alle bøgerne."
The Baby-Sitters Club, hele serien. Gåsehud, hele serien.
Alle Dr. Seuss-bøgerne. Også de racistiske.
Jeg tager dem: "Se det her.
Connor, se engang." Han siger: "Godt for dig, Hasan."
"Connor, hvad er dit problem?
Jeg har prøvet at nå ind til dig, men der er helt lukket.
Hvad arbejder du overhovedet med?"
"Hr. standupper, i modsætning til dig har jeg et rigtigt job.
Jeg arbejder for Alden Global Capital.
Jeg arbejder med strategiske og lånefinansierede opkøb.
Har du overhovedet set min LinkedIn-profil?"
"Connor, jeg er standupper.
Vi er ikke på LinkedIn.
Hvad laver du?"
"Vi bruger gæld til at købe virksomheder. Vi ripper dem for værdier og fyrer folk.
Så sælger vi aktiverne med profit
takket være moi."
"Nå, fedt. I stjæler?"
"Skal du belære mig om tyveri?
Måske skulle du og Beena belære jeres datter.
Jeres datter er en tyv."
Jeg ser, at skattepigen er ved at fylde rygsækken med bøger.
Hun går ud med bøgerne, men det er kun mig, der må sige det.
"Beena, hvad nu?"
"Hasan, rist det røvhul."
"Connor, nej, hun stjæler ikke.
Hun er bare i gang med et strategisk opkøb af de bøger.
Vi er på udkig efter profit."
Næste dag kalder jeg producenterne ind på mit kontor.
Fortæl mig alt om Alden Global Capital.
Denne episode er tilegnet min familie."
De siger: "Alden Global Capital bedriver lånefinansierede…"
"Opkøb?" "Hvordan vidste du det?"
"Det lærte jeg på den akademiske bogmesse."
Så siger de: "Nå, fedt, øh…"
Nå, Connor og hans chef, Randall Smith, tømmer lokale TV-stationer for værdier.
De har fyret næsten alle, solgt ejendommene
og så solgt dem med profit,
og den profit har Randall Smith så brugt til at købe 16 palæer.
Et af dem ligger på samme gade
som Jeffrey Epstein.
Nu er det jer, der er høje.
Jeg siger: "Producere!
En idé til en joke.
Vi sætter store skilte op på de steder, hvor Alden Capital ribber værdierne,
hvorpå der står: 'Randall Smith Elsker Pædofile'.
I Salt Lake City i Utah, i Raleigh i North Carolina,
i Miami i Florida.
Op med dem!"
Næste dag ringer Sam, chefjurist hos Netflix,
han er ved at skide i bukserne. "Hasan, er du gået fra forstanden?
Drop de skilte. Det her er ikke sjovt!
Det er injurierende!
Jeg siger: "Sam, slap af.
Du er jo advokat.
Du aner ikke, hvad der er sjovt."
Det knuser ham, han siger: "Det kan godt være,
men du må ikke gøre det der.
Gå ikke over grænsen!"
"Hvorfor ikke, Sam?"
"Super spørgsmål, Hasan.
I amerikansk lov er der noget, der hedder 'den fornuftige person'.
Den siger, at en joke ikke er injurierende,
hvis den virker som en joke for en fornuftig person.
Og Højesteret har afgjort,
at de fleste amerikanere er fornuftige og har gennemsnitlig intelligens."
"Sam, jeg kender ikke jeres regnestykke,
men jeg mener, at gennemsnitsamerikaneren har intelligens under gennemsnittet."
"Det mener retten ikke.
De har højere tanker om folk.
Og ærlig talt, min ven, burde du også have det."
"Det ville være en skøn verden.
Det er den slags verden, jeg gerne vil leve i."
Jeg vil optræde for fornuftige folk.
Jeg vil gerne kunne veksle mellem satire og oprigtighed
og stole på, at I kender forskel.
Stole på, at I ikke misforstår mig. Alt her i aften er bygget på tillid.
Hvorfor tror I, at jeg står i den her LED-skatepark?
Jeg ser jo latterlig ud!
Alt her er bygget på tillid.
I stoler på mig, jeg stoler på jer. Derfor har jeg hacket jeres telefoner.
Jeg blev nødt til det!
Jeg kender jer ikke! Men jeg kender jer.
Der er så mange ting, jeg mener og tror på, som jeg ikke tør sige.
Jeg må stole på jer. Kan jeg stole på jer, Brooklyn?
Kan jeg stole på jer?
Så lyt engang. Fint, jeg siger det.
Jeg ved, at alle elsker Starbucks,
men jeg hader, at de har en drik, der hedder "Chai te"!
Chai er te!
Du siger jo te-te, dit fæhoved.
"Hey, vil du have naanbrød?"
"Fuck dig!
Fuck."
Priyanka Chopras bryllup var fake.
Hvorfor kan vi ikke sige det højt?
Hvem gifter sig med Nick Jonas uden ironi?
Malala følger mig på Instagram.
Og jeg følger ikke hende!
For to år siden var der én, der spurgte om mit foretrukne pronomen,
mens jeg sad i møde,
og jeg blev bange.
Så jeg sagde bare: "Mig."
Beklager!
Men jeg er jo mig!
Og du er dig!
Og det her er os!
Og det tror jeg på.
Jeg mener, at det er uetisk
at bruge penge, der ikke er dine,
til at købe noget, der ikke er dit,
og så tjene penge, som er dine…
og så køre fattige mennesker over i processen.
Så jeg siger: "Okay, Sam.
Jeg piller skiltene ned.
Men hvad med 30 minutter hårdtslående standup om griske kapitalfonde,
og så siger jeg joken sådan her?"
Jeg siger jo bestemt ikke,
at Randall Smith er pædofil, eller at han vil beskytte pædofile.
Kan I se det?
Det er ikke sandt.
Så siger han: "Ja…
Det fungerer."
I kan offentliggøre episoden!
Ugen efter går jeg tur med barnevognen.
Carlos ser mig og siger: "Hey, brormand. Der er post til dig."
"Fuck dig, Carlos, du åbner posten."
Han flår brevet op: "Pis, du bliver sagsøgt."
"Vi skriver på vegne af vores klient, Randall Smith,
som reagerer på dit 'standup' show Patriot Act."
Jeg er ikke fornærmet over søgsmålet.
Men jeg er fornærmet over "comedy" i anførselstegn.
Som om jeg ikke er rigtig komiker, som når folk siger: "Min søn er 'DJ'."
"Dit 'show'…" Det er altså et rigtigt show!
"…falske anklager om pædofili."
Det sagde jeg ikke.
"Dette brev er et krav om at dementere injurierende anklager.
Vi ser frem til at høre fra dig."
"Sam, du lovede mig, at alle amerikanere er fornuftige.
Hvad fanden gør jeg?"
"Hasan, slap af. Mød mig på mit kontor.
Jeg ved ikke noget bedre end det her."
Så siger han: "Nu kan jeg mærke Adderall.
Men det hedder 'kokain'.
Se lige det her: 'Kære Randall Smith og rådgivere.
Vi repræsenterer komikeren Hasan Minhaj.'"
"Ingen anførselstegn! Lækkert, Sam!"
"Enhver anklage om injurier vil blive afvist.
Tillad mig at forklare jer
om jurisprudensen
for jokes.
Patriot Act er et comedyshow.
Seerne ved, at Minhaj krydrer kommentarer med jokes,
satire og parodi.
Den næste fatale fejl i dit brev er misforståelsen af situationen.
Hr. Minhaj optræder med udstående øjne og flagrende arme.
Mange har sagt, at hr. Minhaj ligner en
vaskebjørn på Adderall.
Vær nu fornuftig.
Højesteret har gjort, at publikum…"
Jer…
"…ikke er sinker.
De kan kende forskel på satire og oprigtighed."
I ved det, når jeg laver sjov, og I ved det, når jeg er seriøs.
Osteopaterne…
Jeg ved, at I er gode læger.
Men 86 likes er noget lort!
"Endelig anbefaler vi, at du genser den nævnte episode.
Hvis du ønsker, at hr. Minhaj dementerer sit udsagn og siger:
'Jeg siger ikke ikke, at Randall Smith hjerter pædofile',
så sig endelig til.
Vi ser frem til at høre fra dig."
Jeg siger: "Sam,
send lortet!"
Og ved I hvad?
Vi hørte aldrig noget fra de røvhuller igen.
Jeg løber tilbage til Beena med brevet.
"Beena, skat. Jeg tog fejl.
Selvom Sam er advokat, er han sjov.
Sæt brevet i glas og ramme."
Hun ser på det og siger:
"Det er et godt brev. Men jeg er ikke bange for de gode.
Jeg er bange for det næste dårlige brev. Og det, der kommer efter det.
Derfor er jeg bekymret."
"Du behøver ikke bekymre dig mere.
For lang tid siden spurgte du, om jeg har en grænse.
Jeg kender min grænse."
"Nå? Hvor går den?"
"Jeg er kun villig til at køre joken
så langt ud, som det er muligt inden for lovens rammer…
…indtil det punkt, hvor det kan skade vores familie."
Der går min grænse.
Jeg har mistet mange ting, jeg må ikke miste min familie.
Og så begynder hun at smile.
Og så klemmer hun min arm.
Så siger hun: "Heeeeej!"
Brooklyn, tusind tak.
Tak.
I er skønne. Tusind tak.
Tekster af: Helene Schou Haabegaard