Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏- ספיישל קומדיה של NETFLIX -
‏- בשידור חי מברוקלין -
‏רוצים לשמוע סוד?
‏כן!
‏במשך ארבע שנים, ‏אשתי ואני לא הצלחנו להיכנס להיריון.
‏וזו הייתה אשמתי.
‏במשך שנים. הסוד הזה הרג אותי.
‏השתתפתי ב"הדיילי שואו".
‏בכל יום, טרוור נואה ניגש אליי, ‏עם גומות החן המתוקות שלו.
‏"היי, חבר. מה קורה?
‏"מה קורה איתך ועם בינה?
‏"אתם כמו ברבי וקן ההודים."
‏ואמרתי לו, "אני יודע.
‏"ובדיוק כמו אצל קן…
‏"האיברים שלי לא מתפקדים."
‏אתם יודעים איך זה מרגיש להיות בחור ‏ולגלות שהביצים שלך מקולקלות?
‏זה משפיל.
‏הרגשתי ששיקרו לי במשך כל חיי.
‏בילדותי, אמרו לי שהזרע שלי רדיואקטיבי.
‏זוכרים פרסומות לחינוך מיני?
‏זוכרים איך הם הפחידו אותנו ‏כשהיינו ילדים קטנים?
‏בוקר אחד אתה יושב שם ‏וגברת לטינגטון מתפרצת פנימה.
‏"היזהרו, ילדים.
‏"נוזל טרום השפיכה שלכם יכניס בנות להיריון.
‏"אל תביטו באף אחד!
‏"נוזל טרום השפיכה שלכם יכניס בנות להיריון.
‏"חסן, נוזל טרום השפיכה עלול לברוא חיים."
‏אמרתי, "גברת לטינגטון, אני בן תשע.
‏"זה מחריד."
‏"יופי.
‏"עכשיו, בואו נצפה בסרטון של לידה."
‏ואתה חושב, "לא!
‏"למה הוריי חתמו על כתב ויתור?"
‏וכל מי שמתמודד עם בעיות פוריות
‏יודע שזה מוסיף לקשר
‏המון לחץ, מבינים?
‏אני ובינה נשארנו ערים מאוחר בלילה ‏וניהלנו שיחות קשות.
‏"האם זה יקרה לנו?"
‏"האם, נוכל להביא ילדים?"
‏ואז אמרתי, "מותק, מה אם נאמץ?
‏"מה אם נאמץ תינוק לבן ‏רק כדי להשוויץ בפני כל המזדיינים?"
‏רק כדי להראות לאנשים שהצלחנו, מבינים?
‏מהלך עוצמתי של אנג'לינה ג'ולי הפוך.
‏נשוויץ בו במסיבות, ‏ילד שמנמן ולבן שחולה באסתמה.
‏אתם מבינים אותי?
‏כזה, "היי.
‏"אני בראדלי מינאג'.
‏"אני חבר גאה בקהילה ההודית-אמריקאית."
‏"זה הבן שלי!
‏"בראדלי.
‏"הצלנו אותו.
‏"מאזור מלחמה באמריקה.
‏"דטרויט."
‏כולם יגידו, "וואו."
‏בינה אמרה, "אני לא רוצה תינוק לבן."
‏אמרתי, "שיהיה. את גזענית.
‏"כל הבראדלים חשובים."
‏היא אמרה, "חסן, ‏אני לא רוצה תינוק לבן, אתה לא מבין?
‏"אני רוצה את התינוק שלך."
‏אני יודע!
‏זו בינה. זו הסיבה שהתחתנתי איתה.
‏המשפחה אצלה זה ערך עליון.
‏היא ממשפחת פאטל.
‏יש לה 961 בני דודים, בהופעה הזו הערב.
‏והיא ממשפחת פאטל של האכסניות,
‏אז השורשים שלה מגיעים רחוק. כן.
‏אי פעם שמתם לב שכל מלון ששהיתם בה,
‏היה בבעלות הודים?
‏תסתכלו על תג השם. פאטל.
‏כולם הגיעו מאותו האזור בהודו ‏וכולם קרובי משפחה.
‏אם שהיתם בהמפטון אין, ‏או בלה קינטה אין, או בקוואליטי אין,
‏או בקומפורט אין, או בסופר 8, ‏אז תמכתם בקרטל פאטל.
‏במשך מאות שנים דנו בשאלה,
‏הודים, אסייתים ויהודים,
‏"מי מציע את השירותים הכי זולים?"
‏שמעו לי, אלה ההודים.
‏רק הודים מגוג'אראט היו בוחרים ‏לפתוח עסק משפחתי שאפשר לגור בו.
‏זו הייתה הממלכה של בינה.
‏הממלכה של לה קינטה אין.
‏ועכשיו היא רצתה להקים ממלכה איתי.
‏אגיד לכם בכנות.
‏קצת שמחתי שהיו לנו בעיות פוריות.
‏לא רציתי ילדים.
‏אמרתי, "בחייך, מותק, ‏רק עכשיו אימתו את זהותי באינסטגרם.
‏"תני לי ליהנות מהכוח הזה."
‏היא אמרה, "לא אכפת לי מהכוח הזה.
‏"הסיבה היחידה ‏שאנחנו לא מצליחים להיכנס להיריון,
‏"היא כי לקח לך עשר שנים להציע לי נישואים.
‏"כן!
‏"הייתי אצל הרופא.
‏"השחלות שלי תקינות. ‏אפס, אלה הביצים שלך.
‏"לך תבדוק את הביצים שלך."
‏אמרתי, "היי, אל תערבי אותן."
‏כי זה העניין, אני בגיל הזה ‏שאני לא אוהב ללכת לרופא.
‏כי הרבה מהרופאים בגיל שלי.
‏והם הודים, אז אולי אני מכיר אותם.
‏אז אנחנו יושבים בחדר ההמתנה של המרפאה.
‏הדלת נפתחת, אחות יוצאת.
‏היא אומרת, "ד'ר גופטה יקבל אתכם עכשיו."
‏חשבתי, "אוי, אני מקווה שזה ‏לא ארג'ון גופטה מסקרמנטו."
‏ואז שמעתי קול מוכר שאמר, "חסן מינאג'?"
‏חשבתי, "זה ארג'ון גופטה מסקרמנטו!"
‏אני מכיר את הילד הזה, הוא אידיוט מזורגג.
‏הוא נשר מביה"ס לרפואה קריביאן.
‏פעמיים.
‏שאלתי, "ארג'ון, איך קיבלת רישיון?"
‏הוא אמר, "אני לא יודע.
‏"זו הסיבה שאני רופא לשפיך עם משרד במרתף."
‏"תוריד את המכנסיים. מה שלום הדודה?"
‏אמרתי, "אל תדבר על אימא שלי, ארג'ון.
‏"בינה, הוא אפילו לא רופא קונבנציונאלי!
‏"הוא מומחה לאוסטיאופתיה!"
‏אוי, בוז. שרקו בוז, מומחים לאוסטיאופתיה.
‏מאחור.
‏רופאים מומחים לאוסטאופתיה ‏שונאים את הבדיחה הזו.
‏רופאים קונבנציונליים ומומחים לאוסטאופתיה,
‏למעשה דומים. שניהם רופאים טובים.
‏ההבדל היחיד הוא ‏שחוש ההומור של מומחה לאוסטאופתיה
‏לא עובר את המבחן ללימודי הרפואה.
‏רואים את המושבים מאחור? ‏אלה מושבים של מומחים לאוסטאופתיה.
‏אלה מושבים של רופאים קונבנציונליים. ‏אתם יודעים מה ההבדל?
‏חמש נקודות במבחן ללימודי רפואה.
‏אז הבחור בוחן לי את הסחורה ‏ואומר, "אחי, אני יודע מה הבעיה."
‏אמרתי, "תפסיק להגיד אחי."
‏הוא אמר, "בני…
‏"יש לך יותר מדי דם שם, ‏זה פוגע לך בספירת הזרע,
‏"אז נבצע ניתוח מסוכן שנקרא תיקון וריקוצלה.
‏"אבל אל תדאג, אני אנתח."
‏אמרתי, "ארג'ון, אני מאוד מודאג.
‏"אתה לובש חלוק מעבדה ונעלי ג'ורדן."
‏מוציא מכונת גילוח, ‏"תן לי לגלח אותך למטה עכשיו.
‏"נעשה את זה כאן ועכשיו." ‏אמרתי, "ארג'ון, תתרחק.
‏"אני לא מוכן."
‏הוא אמר, "שמע.
‏"אם לא תעבור את הניתוח, ‏לא תוכל להביא ילדים.
‏"לעולם."
‏שאלתי, "אתה רציני?
‏"אני ובינה לא נוכל להביא ילדים?
‏"אתה אומר לי שלא נוכל להקים משפחה?"
‏זה הדבר המטורף ‏שלא מספרים לנו על החיים הבוגרים.
‏החיים נעשים מאוד אמיתיים ‏כשלא רוצה הופך ללא יכול.
‏נכון, מומחים לאוסטאופתיה?
‏אז אני יושב שם עירום,
‏ובינה מביטה בי.
‏אני מסתובב וארג'ון מביט בי.
‏והוא שולף את מכונת הגילוח.
‏אמרתי, "לעזאזל, תעשה לי דירוג.
‏"תשווה את החלק התחתון עם העליון."
‏הוא שם לי מסכת דארת ויידר.
‏התעוררתי שש שעות אחרי, עירום.
‏הסתכלתי למטה. לבשתי חיתול ענק
‏עם ארבעה כתמי דם גדולים עליו.
‏הסתכלתי למעלה וראיתי את ארג'ון.
‏ואמרתי, "ארג'ון, יש לי רק שתי ביצים.
‏"איך פישלת פעמיים נוספות?"
‏הוא אמר, "אל תדאג, אחי, טיפלתי בזה.
‏"רק תנוח למשך שישה שבועות."
‏והמומחים לאוסטאופתיה, הוא צדק.
‏הוא צדק.
‏שישה שבועות אחר כך, אני ובינה
‏בפעילות סקסית ומונוגמית.
‏בינה נכנסת להיריון, סוף סוף, ‏אחרי ארבע שנים ששל תהליך.
‏אני יודע!
‏אני בחדר הלידה, היא דוחפת את התינוק.
‏לא ידעתי. בימינו, הם פשוט ‏זורקים את התינוק על האבא.
‏הם שאלו, "תאהב אותה לנצח?" ‏אמרתי, "היא רטובה."
‏הם אמרו, "נשק אותה." ‏אמרתי, "היא עדיין מתבשלת.
‏"תנו לשמרים לתפוח
‏"היא עוד לא חומה."
‏ידעתם את זה?
‏תינוקות חומים לא נולדים חומים, הם לבנים.
‏אמרתי, "היא נראית כמו בראדלי, החזר."
‏הם אמרו, "בלי החזרים, זה לא קוסטקו."
‏הם הניחו את התינוקת על השד.
‏ואז הם הניחו אותה עליי.
‏ואני מחזיק את התינוקת.
‏ובינה מחזיקה אותי.
‏היא אומרת, "אתה מאמין?
‏"אנחנו סוף סוף משפחה.
‏"תבטיח לי חסן.
‏"תבטיח לי שתמיד תגן על המשפחה שלנו."
‏ואמרתי, "בטח.
‏"אני זקוק לך…
‏"בשביל חומרים."
‏סטנד אפ לא כותב את עצמו.
‏שלושה ימים לאחר מכן הלחם החמיץ.
‏היא סוף סוף השחימה.
‏ואני מחזיק את המנה המתוקה הזו, ‏את הכדור השחום הקטן.
‏וככה ידעתי שהבת שלי הודית.
‏היא לא הפסיקה להסתכל עליי.
‏אמרתי, "את אחת משלנו.
‏"את לא מכבדת מרחב אישי.
‏"ברוכה הבאה לשבט."
‏החלפנו מבטים ופתאום זה הכה בי.
‏הורים, אתם מכירים את התחושה.
‏חשבתי, "אלוהים, מעולם לא הרגשתי ככה בחיי.
‏"אני כל כך אוהב אותך.
‏"אני מכיר אותך במשך שלושה ימים, ‏אבל אעשה הכול למענך.
‏"אני לא מאמין כמה אני אוהב אותך."
‏ואני יודע שאמרתי את זה לבינה בעבר, אבל…
‏שיקרתי.
‏שיקרתי!
‏והיא שיקרה לי!
‏ככה אני יודע ‏ששנינו אוהבים את הבת שלנו ללא תנאים.
‏היא בת ארבע היום.
‏כפי שאתם יודעים, ‏לא יכולנו לאמץ תינוק לבן. אשתי גזענית.
‏אבל…
‏אבל אנחנו גרים היום במדינה לבנה.
‏אנחנו גרים בגריניץ', קונטיקט.
‏כן. היא לבנה כמו בסרט "תברח".
‏כולם שם עובדים בקרן גידור.
‏ואני מרגיש את השיפוטיות שלכם, ברוקלין.
‏אתם שופטים אותי.
‏אתם חושבים, "באמת?
‏"אתה מתכוון לגדל את הבת שלך בגריניץ'?
‏"אתה מתכוון לפנק אותה ככה?"
‏לא.
‏אני רוצה שהיא תראה ‏כמה חמדן, מטונף ומושחת העולם האמיתי.
‏בכל בוקר, היא מתעוררת ורואה בנקאים וסוחרים
‏במעילי פטגוניה.
‏ואני אומר לה, "תראי, מותק. פושעים.
‏"בגללם אין לאבא פנסיה.
‏"תביטי בהם."
‏אז לקחתי אותה לביה"ס ‏וחניתי את ההונדה אודיסיי.
‏אני לא מנסה להשוויץ, אבל אני ממש מצליח.
‏הייתה לי טויוטה קאמרי, ‏אבל הייתי חייב להיפטר ממנה,
‏כי אנשים נכנסו אליה כשעצרתי ברמזורים.
‏הגענו לבית הספר.
‏כל האבות מקרנות הגידור אמרו, ‏"היי. ברוך הבא ליום צילום, אבא."
‏חשבתי, "עדיין עושים ימי צילום?"
‏יש לי אלף תמונות של בתי בכיס מאתמול.
‏עדיין מצלמים תמונה בודדת, ‏כאילו שמדובר בשנת 1800?
‏"רק היום. נצלם תמונה יחידה
‏"של בתך!
‏"בואי, שבי על שרפרף העץ.
‏"הסתובבי. הביטי על המצלמה…
‏"הנה תמונה של בתך הבכורה ממצמצת, ‏אין ניסיון נוסף."
‏ואני חושב, "נשמע הוגן.
‏"89.99. תודה לכם לייף טאצ'.
‏"עסקה נהדרת.
‏"אכניס אותה לארנק שכבר אין לי."
‏הושבתי אותה על הכיסא.
‏היא מורידה את המסכה.
‏יש לה נזלת על כל הפנים.
‏פשוט…
‏כל האבות מקרנות הגידור חושבים, "מה?"
‏ואז שמעתי את אחד מהאבות.
‏לעולם לא אשכח את שמו של הבן זונה.
‏קוראים לו קונור.
‏וקונור אומר בקול רם,
‏"איכס."
‏ולפתע, זה הכה בי.
‏חשבתי, "פושע קרן הגידור הזה
‏"חושב שהבת שלי היא גנדי קטנה וחומה?
‏"לא. לא במשמרת שלי."
‏שתיתי אייס קפה.
‏שלפתי את הקש הירוק מהאייס קפה שלי.
‏ניגשתי אליה… הטיתי את ראשה לאחור ו…
‏שאבתי את הנזלת מהאף שלה.
‏ובלעתי את החרא הזה כמו גבר אמיתי.
‏לעולם לא אעשה זאת עבור אשתי.
‏שמעו, יש לי אלף תמונות
‏של בתי בכיס שלי מאתמול,
‏אבל זו התמונה האהובה עליי.
‏כי במשך ארבע שנים, ‏לא האמנתי שאהיה בשל להיות אבא.
‏אבל ביום ההוא…
‏יכולתי לטעום את זה.
‏תודה.
‏תודה, ברוקלין.
‏אני מצטער, שמעו.
‏כשאני רואה את התמונה הזו ‏של בתי הקטנה, אני מתרגש.
‏היא לא כמונו, היא העתיד.
‏היא דור שני.
‏היא לא סוחבת את הטראומה שלנו, מבינים?
‏כשאני מביט בכם הערב, ‏אני רואה המון חלומות מנופצים.
‏המון יועצי מערכות מידע.
‏המון בוגרי לימודי קדם רפואה.
‏המון אנשים שעובדים בדלויט.
‏לבת שלי יש משהו שמעולם לא היה לנו!
‏בחירה.
‏היא יכולה לבחור את מי היא אוהבת.
‏היא יכולה לבחור עיסוק.
‏היא יכולה להחליט ‏אם היא רוצה, או לא, ללכת לצהרון.
‏הכול אפשרי.
‏היא בשליטה על חייה.
‏הדבר היחיד שנתן לי שליטה בחיי היה הקומדיה.
‏תודה לאל שיש לי את הקומדיה. ‏אין לי כישורים ניכרים אחרים.
‏אני זוכר את הפעם הראשונה ‏שגיליתי שאני מצחיק.
‏הייתי בכיתה י'.
‏הייתי בן 16, שנת 2002. ‏לעולם לא אשכח את זה.
‏אני בכיתה י' ובזמן ההפסקה,
‏אבי שולף אותי מבית הספר ‏ולוקח אותי לתפילה של יום שישי.
‏וישבתי בחלק האחורי של המסגר,
‏ובמהלך הטקס,
‏בחור לבן ושרירי מאוד נכנס למסגד.
‏קירח, מלא בשרירים, ‏אין לו צוואר, קעקוע של גדר תיל.
‏הוא נראה כמו בודי בילדר.
‏הוא פשוט…
‏"היי.
‏"אני האח אריק.
‏"אני כאן כדי להמיר את דתי לאסלאם.
‏ואבי אומר, "חסן, ראית?
‏"זה נס.
‏"זה כוחו של האסלאם.
‏"אריק.
‏"עיניים כחולות, חזק.
‏"הוא רוצה להיות מוסלמי."
‏אמרתי, "אבא,
‏"אריק סוכן פדרלי.
‏"הוא מרגל אחרינו. מצטער. ‏הוא לא באמת מתעניין בך."
‏הוא אמר, "לא, הוא מתעניין בי."
‏אריק המיר את דתו ואבי אמר, ‏"כל הכבוד, ברוך הבא לאמונה.
‏"בוא לארוחת ערב"
‏אמרתי, "אתה משוגע?"
‏אני לא יודע איך ‏שנת הלימודים שלכם נראתה בכיתה י',
‏אבל אי פעם אכלתם ביריאני עם שוטר סמוי?
‏הוא היה שוטר סמוי!
‏הוא בסלון שלנו, ‏אוכל מאכלים הודים עם סכין ומזלג.
‏חשבתי, "אפס, תאכל עם הידיים. ‏תתמסר לדמות.
‏"תשכנע אותי, אריק.
‏"אם זה בכלל שמך האמיתי."
‏הוא יודע שאני לא סומך עליו.
‏אז הוא מניח את ידו על כתפי ‏ואומר, "היי, אחי. מה קורה?
‏"מה קורה, חבר?
‏"רוצה להתאמן?"
‏דבר שנשמע מוזר.
‏אבל אם הייתם רואים אותי בגיל 16,
‏הייתם יודעים שתשובתי החד משמעית הייתה,
‏"כן.
‏"אני רוצה להתאמן, אריק."
‏זום פנימה, זה אני ‏מתאמץ ככל שביכולתי לעשות שריר.
‏חשבתי שיש לי שריר תלת ראשי אדיר.
‏אין לי שרירים.
‏זום החוצה. תראו, אני נראה אותו הדבר, נכון?
‏זה החבר הכי טוב שלי, ויל מורוסקי, בסדר?
‏ככה ויל נראה היום.
‏הוא מתפוצץ.
‏ויל מורוסקי בנוי כמו אל יווני.
‏שרירי חזה, קוביות, נפוח.
‏אני לא מצליח לחשוב על ויל מורוסקי.
‏לפעמים, מאוחר בלילה, כשאני במיטה…
‏אני מוציא את הטלפון,
‏ואני לאט…
‏גולל בחשבון של ויל.
‏ובינה מתעוררת.
‏והיא שואלת, "אתה מסתכל ב…
‏"אונלי פאנס?"
‏ואני אומר, "לא, זה…
‏"אונלי ויל.
‏"אני ממש שמח בשבילו.
‏"אבל זה ממש מדכא."
‏אבל זה עדיין לא מדכא כמו התמונה הזו
‏של קומייל ננג'יאני.
‏זין על התמונה הזאת.
‏אל תריעו. אל תעזו להריע לתמונה הזו.
‏זו מתקפה אישית. לא!
‏כשהוא העלה את התמונה הזו,
‏הוא שרף את כל הגברים החומים בחדר.
‏אתם מבינים?
‏הוא שרף את כולנו. ‏הוא אמר, "היי, מה קורה? אני קומייל.
‏"מה קורה, אחי? אני מקאראצ'י. ‏מה אתה עושה עם החיים שלך?"
‏אמרתי, "לך לעזאזל, קומייל!
‏"איך אתה מעז להראות לאנשים לבנים ‏את הפוטנציאל שלנו?"
‏זו הסיבה שאני אוהב את עזיז.
‏אני אוהב את עזיז!
‏הוא ישב בבר בדיוק איפה שהוא מתאים, מבינים?
‏גובה 157, בנוי כמו לאדו, ‏הוא אוכל פסטה כל היום, נכון?
‏הוא חושב, "טעים, וואו.
‏"וואו. פסטה. וואו, ריגטוני.
‏"כן!
‏"ריגטוני!"
‏תמשיך לאכול, שמן!
‏מלא את הפה שלך!
‏אתם חושבים שאני יכול לאכול פסטה כשזה קיים?
‏זו בריונות ברשת!
‏בטלו את קומייל.
‏בטלו אותו.
‏אז היינו בחדר כושר…
‏אני, האח אריק וכל חבריי מהמסגד.
‏הוא דוחק 181 קילו בסקוואטים. הוא…
‏אני מרים 7 קילו.
‏אני חושב, "בסדר. חזק ויציב, נצח במרוץ.
‏"התהליך לא מושלם.
‏"אתה יכול לעשות זאת. כן, אתה יכול. ‏קדימה, חסן, עשה זאת."
‏הוא אומר, "עצור! בוא הנה!"
‏שאלתי, "מה קרה, אריק? ‏יש לך תוספי קריאטין, גלוטמין? אקח אותם."
‏הוא אמר, "שתוק.
‏"כל החבר'ה מהמסגד, לבוא אליי עכשיו."
‏כל הילדים המהגרים השחומים ‏במכנסי כדורסל שאלו,
‏"מה קרה, אריק?"
‏הוא אמר, "שקט. בואו, ילדים. בואו.
‏"תרשו לי לשאול אתכם משהו.
‏"אי פעם חשבתם לחבור…
‏"לג'יהאד?"
‏אמרתי, "מה?
‏"חשבתי שתטריד אותנו מינית."
‏חברי הטוב, אימרן, נבהל ובורח לשירותים.
‏שאלתי, "אימרן, מה קרה?" ‏הוא ענה, "אחי, זה משוגע.
‏"לסן, זה משוגע.
‏"חסן.
‏"האם אריק מעודד קיצוניות?"
‏"אימרן, אריק שוטר."
‏"הוא מטורף, הוא טומן לנו פח. ‏על מה אתה מדבר?"
‏"לא. צריך להתקשר למשטרה."
‏אמרתי, "לא, אל תתקשר למשטרה. ‏בוא נשחק לאריק במוח."
‏רצתי בחזרה, הפעם הרמתי משקולות תשע קילו.
‏אמרתי, "היי, אריק." הוא אמר, "מה?"
‏אמרתי, "היי, אריק? ‏אתה יודע מה אעשה ביום מין הימים?"
‏הוא שאל, "מה?"
‏אמרתי, "אני רוצה להוציא רישיון טייס."
‏ואז שמעתי סירנה של משטרה.
‏הסתכלתי החוצה. 15 מכוניות משטרה בחנייה.
‏אימרן התקשר למשטרה. הם מתפרצים לחדר כושר.
‏הם חולפים על פני אריק ותופסים אותי.
‏הם גוררים אותי החוצה ‏וחובטים את ראשי על מכסה המנוע. בום.
‏הכול הפך לרציני.
‏אני לא בנוי לזה, אני בחור קטן.
‏הראש לי מוצמד למכסה המנוע. ‏אני מסתכל הצידה,
‏ואני רואה את כל חבריי מהמסגד ‏מסודרים בשורה על המדרכה.
‏ואני שומע את הדיבורים בקשר.
‏הם רוצים להביא אותי לתשאול.
‏עכשיו זה תרחיש אחר. ‏ושמעתי דלת מכונית נפתחת.
‏ומישהי מהתיכון מבחינה בי, אלנה סרוואנטס.
‏היא ממש שווה.
‏היא אמרה, "חסן?"
‏אתם יודעים כמה קשה זה לצעוק למישהי ‏כשראשך מוצמד לרכב?
‏אמרתי, "אלנה.
‏"מה קורה, מותק?
‏"מה את עושה פה?"
‏היא אמרה, "אתה מוכר…
‏"סמים?"
‏אמרתי, "לא!
‏"טרוריסט."
‏היא מתחילה לצחוק.
‏כולם בחניון מתחילים לצחוק.
‏השוטרים לא צוחקים.
‏וזו הבדיחה הראשונה שאי פעם סיפרתי.
‏והרגשתי נהדר!
‏מעולם לא הרגשתי שליטה בחיי.
‏ברגע שסיפרתי את הבדיחה הזו, הייתי בשליטה.
‏אריק הרגיש שכולם צוחקים עליו.
‏הוא אמר, "לעזאזל.
‏"הילד הזה לא באל קאעידה.
‏"הוא סתם חרא."
‏ככה הוא ידע שאני אמריקאי.
‏הייתי חרא.
‏כמה שנים חלפו.
‏חזרתי הביתה. אני עם אבא שלי ‏ואבא שלי עושה משהו
‏שכל אבא שיצא לפנסיה עושה.
‏הוא צופה בחדשות בלעג.
‏נכון?
‏ובערב ההוא הוא צפה במקרה
‏בכתבת תחקיר
‏על כך שאחרי אסון התאומים,
‏האף-בי-איי נהג להיטמע ‏בקהילה המוסלמית, באופן חוקי,
‏תחת חוק שקרא חוק הפטריוט,
‏ומדי פעם, גרם לילדים למסור הודאת שווא.
‏ובערב ההוא הם עשו כתבה על סוכן סמוי
‏באירוויין, קליפורניה.
‏ואמרתי, "אבא…
‏"איזה סיפור מטורף מלא במסתורין ותעלולים.
‏"מה דעתך על זה?"
‏והוא אמר, "חסן, מי יהיה טיפש מספיק…
‏"כדי להכניס סוכן פדרלי הביתה?"
‏קרייג מונטיי הוא מתחזה ונוכל מורשע.
‏הוא העמיד פנים שהוא התאסלם, ‏לבקשת האף-בי-איי,
‏כדי לסכל פעילות טרור.
‏כמאמן אישי, הוא התיש אנשים
‏כדי לגרום להם להיפתח אליו.
‏אמרתי, "ובכן, אבא. תראה מי זה.
‏"זה חברנו הטוב, האח אריק."
‏והוא אמר, "חסן, לא שמת לב?
‏"לא קוראים לו אריק.
‏"קוראים לו קרייג."
‏השנים חלפו ‏וגיליתי שתחושת הבטן שלי הייתה נכונה.
‏תחת חוק הפטריוט, הבולשת עקבה אחרינו.
‏והם גרמו לילדים למסור הודאות שווא.
‏בדירבורן, במישיגן.
‏בשיקגו.
‏בניו יורק, באוניברסיטת ניו יורק.
‏ואז גיליתי על מקרה בלודי, ‏קליפורניה, עיר שכנה.
‏היה שם ילד בן 16 בשם חמיד חייט.
‏הוא מסר הודאת שווא.
‏הוא ישב 20 שנה בכלא.
‏הוא השתחרר מהכלא בחודש יוני האחרון.
‏בחיי, הוא בגילי. הוא בן 36.
‏אני חושב על חמיד כל הזמן.
‏אני חושב, ‏"מה אם הייתי מציית בערב ההוא, כמו חמיד?"
‏התחכום שלי הציל את חיי.
‏זו הסיבה שכשקיבלתי הזדמנות סוף סוף
‏לתוכנית משלי בנטפליקס,
‏קראתי לה "חוק הפטריוט".
‏ככה עשיתי אצבע משולשת לאריק, הבנתם?
‏אקרא לתוכנית שלי ‏בשמו של המבצע בו ריגלתם אחרינו.
‏ובתוכנית "חוק הפטריוט" הייתי בשליטה.
‏אז חשבתי, "היי, למה לא לצלוב את כולם?"
‏זו התוכנית שלי, נכון?
‏דיקטטורים, עריצים, דת.
‏זו הסיבה שכשהכתב של הוושינגטון פוסט, ‏ג'מאל ח'אשוקג'י,
‏נרצח בקונסוליה הסעודית באיסטנבול,
‏חשבתי, "היי, זה מתאים לפרק הראשון."
‏ועשיתי קטע מטורף.
‏זוכרים?
‏אמרתי, "סעודיה, תקשיבו לי. אני חסן משלכם."
‏קטע נהדר.
‏"אני חושב שרצח זה רע."
‏והממלכה אמרה, "הגזמת, מינאג'."
‏נטפליקס תחת מתקפה אחרי החלטתה
‏לבטל פרק של תוכנית קומדיה שביקר
‏את יורש העצר, מוחמד בן סלמאן.
‏גורמים רשמיים בסעודיה ציטטו ‏את סעיף שש לחוק האנטי-סייבר.
‏רגע, איזה חוק הפרתי?
‏זה היה בערבית, ‏אז העתקתי והדבקתי לגוגל תרגום,
‏ומסתבר שהפרתי את סעיף שש ‏של חוק הסייבר שלהם,
‏ואני עומד בפני מאסר ‏של חמש שנים בכלא הסעודי.
‏אני יודע.
‏איכשהו סי-אן-אן סיקרו נכון את הסיפור.
‏מטורף ככל שזה ישמע, ‏עכשיו הסיפור באמת נהיה מטורף.
‏זו לא הפעם הראשונה שהתעסקתי עם הסעודים.
‏לא דיברתי על זה בציבור,
‏אבל הרבה לפני הסיפור עם נטפליקס,
‏ניסיתי לראיין את יורש העצר של ערב הסעודית.
‏ברצינות, הוא הגיע לניו יורק,
‏והוא הלך להמון פגישות מוזרות.
‏הוא נפגש עם מייקל בלומברג,
‏בסטארבקס בכיכר טיימס.
‏זוכרים את זה? תראו איזה גמלוני בלומברג.
‏הוא כזה, ‏"ברוך הבא לסטארבקס, הוד מעלתך.
‏"אם תרצה לחרבן, הקוד הוא 2-3-3-2, מלכי."
‏בסדר.
‏יורש העצר בניו יורק.
‏אחיכם בניו יורק.
‏תנו לי לנסות.
‏אנסה ליצור קשר. זה יהיה מצחיק.
‏בינה רואה דברים אחרת,
‏כי יש לה דוקטורט.
‏ואני עושה קומדיית פאוור פוינט.
‏היא אמרה, "חסאן, אל תתסיס את הסעודים.
‏"זה מסוכן."
‏אמרתי, "אני יודע."
‏היא אמרה, "אני רצינית.
‏"אל תעשה את הריאיון."
‏ואמרתי, "לא אעשה אותו."
‏והתכוונתי לזה.
‏אבל אז היא יצאה מהחדר.
‏וחשבתי "בחייך, תני לי לכתוב מכתב לסנטה."
‏וכתבתי, "ערב הסעודית היקרה,
‏"שמי חסאן מינאג', ‏ברצוני לראיין את הנסיך…"
‏נשלח! הם ענו מייד.
‏"חסאן מינאג' היקר, קראנו את מכתבך.
‏"בבקשה תגיע לשגרירות."
‏חשבתי, "אה!"
‏זה נשמע לבבי למדי.
‏אני לא אידיוט. ‏לא סיפרתי על זה לבינה, אוקיי?
‏אני לא מטומטם. לא אספר לאשתי.
‏אמרתי לג'ים, אחד מהמפיקים.
‏אני רוצה לדבר איתכם בכנות, ‏יש הבדל קטן
‏בין שגרירות לקונסוליה, אבל, עובדה מרעננת,
‏אתם לא אמורים להירצח באף אחת מהן.
‏אז אני וג'ים נסענו ‏מניו יורק לוושינגטון הבירה.
‏במרחק שלושה רחובות, שגרירות ערב הסעודית.
‏ואני וג'ים בכניסה ‏ואני אומר לו, "ג'ים, בוא נלך כבר.
‏"בוא נלך כבר, ג'ים.
‏"בוא נראיין את הסעודים.
‏"הם קובעים את מחיר הדלק, בוא נכסח אותם."
‏הוא אמר, "תפסיק לרקוד, אידיוט.
‏"אנחנו עומדים להיכנס למדינה חדשה, טבמל.
‏"תראה קצת כבוד."
‏אמרתי, "ג'ים,
‏"אתה תראה כבוד.
‏"אנחנו בארצות הברית, ג'ים.
‏"כן, הם לא יתעסקו איתי, ג'ים.
‏"אני אזרח ארה"ב"
‏הוא אמר, "תפסיק לחפון את הביצים.
‏"זו מדינה חדשה.
‏"כשניכנס בדלת הזו,
‏"זה יהיה כמו הצינור הירוק בסופר מריו.
‏"אתה מבין?
‏"עכשיו אנחנו בארה"ב.
‏"נכנסים, ערב הסעודית.
‏"ארה"ב. ערב הסעודית."
‏וזה באמת היה ככה.
‏זה היה…
‏ערב הסעודית.
‏נכנסנו, ערב הסעודית.
‏זהב, נברשות, שיש.
‏משרתים הודים.
‏חשבתי, "בחיי.
‏"עשית זאת."
‏משרתים הודים.
‏האותנטיות פשוט…
‏כי אתם יודעים, במזרח התיכון,
‏אזרחי הודו, פקיסטן, ‏בנגל וסרי לנקה, אנחנו המשרתים.
‏אנחנו המקסיקנים של המזרח התיכון.
‏אפילו לאנשים חומים יש אנשים חומים.
‏ככה הבניינים האלה נבנו.
‏היחידים שאוהבים ‏לחרבן על הודים יותר מהסעודים,
‏הם הבריטים.
‏ההבדל היחיד, אנחנו אוהבים ‏כשהבריטים מחרבנים עלינו.
‏יש כאן דודים הודים הערב ‏שאומרים, "וואו, לונדון, תראו.
‏"תראו את לונדון!
‏"בן דודי גר בלונדון! תראו את המלכה."
‏אני אומר, "לעזאזל עם המלכה, ‏על מה אתם מדברים?"
‏זה מטורף.
‏בחדר השינה של אימי, ‏סיפור אמיתי, הייתה תמונת חתונה
‏שלי ושל בינה מיום חתונתו.
‏ממש לצד התמונה שלנו, ‏זו תמונה של הנסיכה דיאנה!
‏אמרתי, "אימא,
‏"היא מתה מאז 1997.
‏"אני הבן שלך.
‏"איך אנחנו באותו המעמד?"
‏היא אמרה, "חסן, אתה לא מכיר את הנסיכה די."
‏שאלתי, "ואת כן, אימא?"
‏"היא הייתה כה יפה.
‏"וחמותה הייתה נבזית.
‏"ובעלה היה אדיש."
‏אמרתי, "אימא, את מתארת את הנישואים שלך?"
‏אז אנחנו בשגרירות הסעודית, ‏אני וג'ים, יושבים.
‏משלחת סעודית נכנסת.
‏חמישה עשר איש, נציגים של משפחת המלוכה.
‏הם קובעים את מחירי הדלק.
‏ראש המשלחת מקיף אותי ומתיישב מולנו.
‏"מר מינאג'.
‏"תודה רבה
‏"על מכתבך.
‏"למה אתה רוצה לראיין את יורש העצר?
‏"אי פעם היית בכלל במפרץ הפרסי?"
‏ג'ים אומר, "אל תתבדח."
‏אמרתי, "ג'ים, למה שאתבדח?
‏"כן, אז…
‏"פעם אחת הזמינו אותי לעבוד בדובאי
‏"וברגע שנחתי, נתנו לי מגב."
‏"אתה אוהב להתבדח?
‏"אתה אוהב לשים לב לדברים?
‏"הנה משהו ששמתי לב אליו, מר מינאג'.
‏"תבין, המולדת שלך לא דומה למולדת שלי.
‏"תבין, אנחנו סעודיה…
‏"מעולם לא היינו תחת ריבונות בריטית."
‏אמרתי, "לא…
‏"לא, זו אי הבנה גדולה.
‏"שמע, הוריי מהודו, בסדר?
‏"אבל אני…
‏"אני אמריקאי."
‏"כפי שאמרתי, מר מינאג',
‏"מעולם לא היינו תחת ריבונות בריטית.
‏"אנחנו לא מקבלים הטפות מוסר, או השפלה
‏"מאף אחד.
‏"בהצלחה במופע שלך, מר מינאג'.
‏"אנחנו נצפה בך."
‏הם ליוו אותי ואת ג'ים אל מחוץ לשגרירות.
‏עכשיו אנחנו יושבים ברכבת.
‏אנחנו לא מדברים.
‏חזרנו לניו יורק ופתחתי את הטלפון.
‏כולם במשרד שלחו לי הודעות, "אתה בסדר?
‏"צפית בחדשות?" "מה לעזאזל יש בחדשות?"
‏"סי-אן-אן, מבזק חדשות.
‏"כתב הוושינגטון פוסט, ג'מאל ח'אשוקג'י,
‏"נרצח בקונסוליה הסעודית."
‏חשבתי, "לעזאזל. בדיוק הייתי בסוכנות דומה."
‏רצתי חזרה לדירה, סגרתי את הדלת ונעלתי.
‏כן, זה יעצור אותם.
‏הסתובבתי והסתכלתי על בינה, מסתכלת עליי.
‏היא אומרת, "אלוהים, חסן, צפית בחדשות?
‏"ג'מאל ח'אשוקג'י נרצח בקונסוליה הסעודית.
‏"תודה לאל שלא נפגשת עם הסעודים, נכון?"
‏אמרתי, "כן.
‏"זה היה יכול להיות מטורף."
‏עכשיו הרגשתי כמו חרא. ‏אני סוחב רגשות אשמה כבדים.
‏מה אעשה עם התחושה הזו? אני יודע מה.
‏כשעושים משהו פסול,
‏צריך רק לעשות משהו טוב בהקדם האפשרי.
‏ככה נפטרים מהמעשה הפסול.
‏אז ראיתי ערמת כלים וחשבתי, "נחמד.
‏"ככל שאשפשף את הכלים, ‏ככה השקר שלי יהיה פחות נורא."
‏הלכתי לשטוף כלים.
‏חשבתי לעצמי, "אתה לא בנאדם רע, אתה עוזר."
‏בינה רואה אותי והיא בעניין.
‏היא אומרת, "היי."
‏ואמרתי, "היי."
‏ואז היא לוחצת על הזרוע שלי ‏ואומרת, "חסן. היי."
‏ואני אומר, "היי."
‏אז היא לוחצת חזק יותר.
‏"חסן, אמרתי היי…
‏"אני מתכוונת להיי…"
‏היא קורעת מעליי את הבגדים, ‏דוחפת אותי לספה.
‏אני נונגה פטונגה על הספה.
‏אני עירום לחלוטין על הספה הפינתית.
‏וכל זה, כי עשיתי כלים. ‏זה מראה כמה הרף נמוך.
‏אבל כל זה בנוי על פרסה. זה הכול שקר.
‏אבל מה עליי לעשות ברגע כזה? ‏להכות את אשתי ולומר, "עצרי.
‏"אסור לנו לממש את הדחף.
‏"כי יש לי לשון נחש."
‏לא.
‏צריך לנצל את ההזדמנויות בחיים.
‏אפילו אם הן בנויות על שקר.
‏אז אנחנו עושים את זה.
‏בלהט,
‏במונוגמיה,
‏עושים זאת.
‏בשבוע שאחרי אמרתי, ‏"תעלו את הפרק על סעודיה."
‏אחר כך,
‏הסעודים צופים בו.
‏הם אוסרים אותו.
‏בבוקר למחרת אני מתעורר ליד בינה
‏ואני פותח את הטלפון ‏וזה רץ ברשת ברחבי העולם.
‏אני פותח את חשבון הטוויטר וחושב, "לעזאזל.
‏"אני בצרות."
‏זה מתחיל לעלות בטבלה.
‏אני חושב, "לעזאזל.
‏"הולכים לפטר אותי."
‏ואז עברתי את להקת בי-טי-אס ‏וחשבתי, "לעזאזל.
‏"אני חושב שאני נהיה…
‏"מפורסם."
‏לייקים, תגובות, ציוצים,
‏תנו לי את כולם!
‏כולם בעולם מדברים עליי
‏בלי שום סיבה מיוחדת!
‏למשך יום אחד, ידעתי איך זה מרגיש להיות
‏פיט דייווידסון!
‏לעזאזל.
‏אלוהים ישמור.
‏הרשתות החברתיות שיחקו לי במוח ‏שכבר לא היה אכפת לי מהאיומים על חיי.
‏פתחתי את הטלפון וראיתי, ‏"היי, אף פעם אל תבוא לערב הסעודית."
‏אימוג'י חרב.
‏אפרסק.
‏"ח'אלד, רוצה לבלות?
‏"כי אם תתקע את החרב של באפרסק שלי, ‏הם יהרגו אותנו!"
‏בפעם הראשונה בחיי היה לי כוח.
‏חלומי התגשם.
‏וכשיש לך כוח, כולם רוצים להיות חברים שלך.
‏יום למחרת העורכת ‏של מגזין טיים התקשרה אליי.
‏"היי, אני העורכת של מגזין טיים. ‏אני מדברת עם חסן מינאג'?"
‏אמרתי, "זה הוא."
‏"תרצה להיות אחד ‏ממאת האנשים המשפיעים בעולם?"
‏אמרתי, "אני אוהב רשימות."
‏אני ובינה מגיעים לארוחת 100 המשפיעים.
‏העורכת רואה אותי, היא בשמלה מגוחכת.
‏היא אומרת, אלוהים, מתוק. תודה.
‏"תודה רבה שבאת
‏"לארוחת הערב הלא יומרנית שלנו.
‏"יש לנו 100 מושבים ל-100 משפיענים.
‏"אתה אחד מהם."
‏אמרתי, "כן, נחמד…
‏"למה המושב הזה ריק?"
‏היא אומרת, "מתוק, זה המושב של לוג'יין."
‏שאלתי, "מי?"
‏"לוג'יין. היא פעילה ‏למען זכויות נשים מערב הסעודית…
‏"שמעונה ברגע זה, ‏כי היא נתפסה נוהגת בערב הסעודית.
‏"היא לא יכלה להיות פה היום, ‏מסיבות ברורות.
‏"אז חשבנו להעניק כבוד לאומץ שלך."
‏"האומץ שלי?"
‏"למה שלא תנאם, אחרי דוויין?"
‏"מי?" "דה רוק." הוא עולה לבמה.
‏"היי, אני רוצה לברך ‏את טקילה טרמנה ואת המלכודות שלי."
‏כולם מריעים, "כן!
‏"הנשיא הבא."
‏"כולם, תנו כבוד לחסן."
‏אמרתי, "היי, כולם.
‏"תודה רבה שהזמנתם אותי ‏לערב האילומינטי שלכם.
‏"אתם לא מכירים אותי, ‏אבל עשיתי פרק על ערב הסעודית,
‏"אבל אנחנו אמורים לתת כבוד ‏למי שלא יכלה להיות כאן,
‏"שמה לוג'יין. היא אמורה לשבת בכיסא ההוא."
‏ואז שמעתי את הדלת נפתחת,
‏ומהצללים הגיחה דמות.
‏ולתוך החדר נכנס…
‏ג'ארד קושנר.
‏דרך אגב, הוא חבר בוואטסאפ
‏של יורש העצר של ערב הסעודית.
‏הוא רואה את המושב הריק,
‏המושב שמייצג את לוג'יין.
‏הוא ניגש ומתיישב בכיסא שלה.
‏ועכשיו האדרל מתחילה להשפיע.
‏חשבתי, "אני הולך להיכנס בבן זונה הזה."
‏בינה רואה את עיני האדרל שלי ‏ואומרת, "חסן, אל תחצה את הגבול הזה."
‏אמרתי, "מאוחר מדי, בינה.
‏"גבירותיי ורבותיי, תפנית מטורפת בעלילה.
‏"אתם יודעים…
‏"אני יודע שאנחנו מדברים על לוג'יין, ‏אבל באופן תאורטי,
‏"מה אם מישהו כאן מכיר את יורש העצר
‏"ויכול לשחרר את לוג'יין מהכלא?"
‏ואז הסתכלתי ישירות על ג'ארד קושנר.
‏"ואני יודע שיש כאן הרבה אנשים בעלי השפעה,
‏"וזה יהיה מטורף אם מישהו כאן…
‏"הוא בכיר בדרג גבוה בבית הלבן שיכול…
‏"לשלוח הודעת וואטסאפ ‏למוחמד בן סלמאן ולהגיד, היי, אולי…
‏"תוכל לשחרר את האישה הזו מהכלא, ‏כי זה לא מגיע לה."
‏"והנה החלק המטורף, אדם תאורטי.
‏"תוכל לצאת מזה בקלות,
‏"כי לוואטסאפ יש הצפנה מקצה-לקצה.
‏"אז אף אחד לעולם לא ידע.
‏"לילה טוב."
‏אני מתיישב ואף אחד לא צוחק.
‏חזרנו לרכב, בינה חיוורת.
‏היא אומרת, "חסן, איבדת שליטה."
‏אמרתי, "מותק…
‏"פתחי את הטלפון שלך!"
‏לייקים, הודעות, ציוצים.
‏אני שוב הדבר הכי חם ברשת!
‏אני נותן להודעות להצטבר
‏וחושב, "בואו לאבא, תנו לי את זה.
‏"תנו לי את התהילה.
‏"מלאו את החור שהוריי מעולם לא מילאו.
‏"יאמי…
‏"טעים."
‏היא אומרת, ‏"מגניב, אז עשית את זה בשם הפעילים חברתית."
‏אמרתי, "כן.
‏"יש לי פעילות בפיד."
‏היא אמרה, "זה נחמד שאכפת לך ‏מנושאים כאלה רק כשהמצלמה עליך."
‏אמרתי, "אני יודע, נכון?
‏"אם זה לא צולם, זה לא קרה."
‏אל תשפטו אותי, ברוקלין.
‏אתם בדיוק כמוני.
‏כן, צפיתי בכם כל הערב.
‏אתם משתגעים בלי הטלפון שלכם.
‏לקחתי את הטלפונים שלכם.
‏אני מדבר אליך עכשיו.
‏הוא אפילו לא יכול לצלם את הרגע הזה. ‏זה בכלל קרה?
‏אתה צריך לזכור את זה בראש כמו איזה לוזר?
‏כמה הכי הרבה לייקים קיבלת לתמונה?
‏שמונים ושש.
‏שמונים ושש?
‏אם הייתי מקבל רק 86 לייקים לתמונה, ‏הייתי מתאבד.
‏אתה רוצה לדעת ‏כמה לייקים אבא קיבל לקטע על קושנר?
‏אבא קיבל 347,391.
‏וברגע שאתה טועם מקוקאין הכוח,
‏ממת' הרשתות החברתיות.
‏מפנטניל הפייסבוק.
‏הייתי צריך להמשיך בכל הכוח. ‏אמות בשביל עוד לייקים!
‏אני יודע. ‏אוכל לרדוף את כל הדיקטטורים בעולם.
‏בולסונרו מברזיל. בוא נרדוף אותו.
‏דוטרטה מהפיליפינים, בוא נרדוף אותו.
‏כדי לצחוק על בני משפחה הודים, ‏הלכתי לעצרת טראמפ מודי ביוסטיון.
‏את מרגישה שאנחנו כבר שייכים?
‏כן. אני חושבת שכן.
‏חסן!
‏אתה אנטי-הודים!
‏בחייך.
‏אתה לא מכבד את הודו, חסן!
‏מודי. קדימה, מודי!
‏אני יודע שאתה מסקרמנטו.
‏זה נכון.
‏אני מתבייש לומר שאתה מסקרמנטו.
‏עליך לכבד את מודי, את הודו ואת ההודים.
‏כן, אני רק רוצה להצטלם איתך.
‏כולם רוצים כוח!
‏אפילו דודים הודים רוצים כוח!
‏העליתי את הקטע לאינסטגרם, ‏זה שוב עשה גלים.
‏חזרתי לניו יורק.
‏אני מטייל עם הילדה שלי בעגלה.
‏כולם מכירים אותי.
‏הגעתי לבניין שלי ואפילו השוער רואה אותי
‏ואומר, "חסן, מספיק!
‏"עליך לכבד את מודי,
‏את הודו
‏ואת ההודים!"
‏אמרתי, "קרלוס, אתה מפוארטו ריקו."
‏הוא אמר, "אני יודע, ‏אבל ראיתי את זה באינסטגרם.
‏"זה היה מצחיק.
‏"שמע, קיבלת דואר מעריצים."
‏אמרתי, "תו לי את הדואר מעריצים."
‏הוא מרים חבילת מכתבים, ‏מגיש לי אותם, פתחתי אותם.
‏הפכתי את המעטפה ואבקה לבנה נשפכה על העגלה.
‏וזה נופל על הכתף של בתי.
‏על צווארה, על לחייה.
‏והיא בוהה בי.
‏רצתי למעלה וסיפרתי לבינה.
‏הפעם לא יכולתי לשקר.
‏מיהרנו לאוניברסיטת ניו יורק,
‏אבל הפעם הלכנו לחדר המיון.
‏וברגע שהם ראו את התינוקת, ‏הם קרעו מעליה את הבגדים
‏ולקחו אותה ממני.
‏ואני ובינה יושבים בחדר ההמתנה במשך שעות,
‏ואנחנו לא מדברים.
‏לבסוף, בערך בחצות, ‏הגיעה אחות, מחזיקה את בתי.
‏אבל היא עם חוקר.
‏והחוקר מכניס יד לכיס
‏ושולף שקית
‏מלאה באבקה לבנה.
‏הוא אומר, "מר מינאג', יש לך מזל.
‏"זה לא אנתרקס אמיתי.
‏"אבל אני מספיק זמן במחלקה כדי לדעת
‏"שזה לא פשוט מגיע משום מקום.
‏"אז עליי לשאול אותך, בחור צעיר.
‏"נגד מי בעולם אתה יוצא?"
‏"כולם."
‏"אתה חייב לעשות זאת?"
‏אמרתי, "אני לא יודע.
‏"לא יודע למה אני עושה זאת."
‏הם החזירו לבינה את התינוקת
‏ובאתי להחזיק אותה,
‏ובינה לא מרשה לי לגעת בה.
‏זה הרג אותי.
‏חזרנו הביתה, היא הרדימה את התינוקת ‏ולבסוף, באה לדבר איתי.
‏היא אמרה, "נדבר על הנושא פעם אחת
‏"ולא נחזור לדבר עליו לעולם.
‏"הסיבה היחידה שאנחנו במצב הזה,
‏"היא בגלל שבחרת בכוח על פני הילדים שלנו."
‏אמרתי, "ילדים?
‏"אמרת, ילדים?"
‏היא אמרה, "כן, אני בהיריון."
‏אמרתי, "יש עוד?
‏"ארג'ון צדק?
‏"אבל הוא רק מומחה לאוסטאופתיה."
‏"אתה אומר מה שבא לך על הבמה
‏"ואנחנו נושאים בתוצאות.
‏"יש לך בכלל גבולות?
‏"כי זה מטורף.
‏"לא אכפת לי שמגזין טיים חושב שאתה משפיען.
‏"אם אי פעם תסכן את הילדים שלי בשנית, ‏אעזוב אותך על המקום."
‏זו בת דודה שלה.
‏זה היה רציני.
‏בינה צודקת.
‏זה מטורף, ‏כי הבדיחה הראשונה שעשיתי הצילה את חיי.
‏ועכשיו הבדיחות המטופשות שלי ‏כמעט עלו לתינוקת שלי בחייה.
‏חשבתי, "לעזאזל, זה יצא משליטה."
‏אני לא רוצה להיות הטופאק של עולם הקומדיה.
‏ברצינות. אני רוצה לחיות ‏כדי לראות מה כותבים עליי.
‏אם כבר, אני רוצה להיות ‏הפאפי של עולם הקומדיה.
‏אני רוצה לחיות ‏בזמן שאנשים מוכשרים ממני מתים.
‏זה החלום.
‏הינה אמרה, "אתה יודע מה החלק העצוב, חסן?
‏"כולם מכירים אותך, נכון? ‏אתה הבחור מה'לוג קיה קנגיי'.
‏"כן, לא אכפת לך מה אחרים חושבים עליך.
‏"טמבל, אני מכירה אותך.
‏"אכפת לך מאוד ממה שאחרים חושבים עליך."
‏אמרתי, "איך לא?"
‏בכל פעם שאני פותח את הטלפון, ‏אני רואה מה כולכם כותבים עליי.
‏בכל פעם שאני פותח את הטלפון, אני רואה,
‏"למה חסן מינאג' דומה לדביבון על אדרל?"
‏אני רואה את זה.
‏"למה הדמות הזו דומה לחסן מינאג'?"
‏אני רואה את זה.
‏"בנות חומות רבות ‏על חסן מינאג' שאחרי הדיאטה."
‏אני רואה את זה!
‏וזה פוגע ברגשותיי.
‏כי זה מדויק, אידיוטים.
‏אני באמת נראה כמו דביבון על אדרל.
‏אבל אתם יודעים מה זה אומר?
‏אם אני שומע מה אומרים עליי,
‏אז גם מלכים שומעים.
‏תחשבו על זה.
‏ולדימיר פוטין,
‏נרנדרה מודי,
‏האח אריק,
‏יורש העצר,
‏"הנסיך המדליק מבל אייר",
‏לא אוהבים כשלועגים להם.
‏זו הסיבה שאני אוהב להיות ליצן החצר.
‏כי לא משנה כמה כסף או כוח או פרסום יש לך,
‏אי אפשר להשתחרר מלעג באמצעות כסף.
‏אבל בינה צודקת.
‏אני חייב למתוח גבול.
‏אז אמרתי, "בינה, תני לי לפצות את בתי
‏"באותו האופן שבו כל האבות העלובים עושים.
‏"אקנה את אהבתה בכסף."
‏כולם בהונדה אודיסיי. ‏אני בינה והילדה, נכנסנו לרכב.
‏הגענו לביה"ס ביום למחרת.
‏נחשו איזה יום זה?
‏זה לא יום צילום.
‏זה יריד הספרים!
‏כן. זוכרים את יריד הספרים,
‏הקרנבל הקפיטליסטי שמתרחש אחת לשנה?
‏הדלת נפתחת, האחראי על היריד יוצא
‏ואומר, "היי, ילדים, ‏כמה ההורים שלכם אוהבים אתכם?
‏"חלקכם יקבלו ספרים, רובכם יקבלו סרגלים."
‏אמרתי, "לא!
‏"מותק שלי, אבא מרוקן את הדוכן.
‏"בואי נקנה את כל הספרים."
‏"מועדון הבייביסיטריות", כולם. ‏"צמרמורת", כולם.
‏"דוקטור סוס", כולם. אפילו את הגזעניים.
‏לקחתי אותם ואמרתי, "תראה את זה.
‏"קונור, תראה את זה."
‏והוא אמר, "יופי לך, חסן."
‏אמרתי, "קונור, מה הבעיה שלך?
‏"ניסיתי להתחבר אליך ‏לאורך כל השנה ואתה לא מאפשר לי.
‏"מה בכלל אתה עושה למחייתך?"
‏"ובכן, מר בדרן. ‏בניגוד אליך, יש לי עבודה אמיתית.
‏"אני עובד באלדן גלובל קפיטל.
‏"אני עובד באסטרטגיית רכישות ורכישה ממונפת.
‏"אני לא יודע אם ראית ‏את חשבון הלינקדאין שלי."
‏אמרתי, "קונור, אני קומיקאי.
‏"אנחנו לא בלינקדאין.
‏"מה את עושה למחייתך?"
‏"אנחנו קונים חברות בעזרת הלוואות.
‏"אנחנו מרוקנים אותן, מפטרים כמעט את כולם.
‏"ואז אנחנו הופכים את העסק לרווחי,
‏"הודות לי."
‏אמרתי, "מגניב. גונבים?"
‏"אתה מתכוון להטיף לי מוסר על גניבה?
‏"אולי אתה ובינה צריכים להטיף מוסר לבתכם.
‏"בתכם גנבת."
‏אני מסתובב ורואה את הקטנה שלי ‏מכניסה ספרים לילקוט.
‏היא מתרחקת מהיריד עם הספרים, ‏אבל הוא לא יכול להעיר לה, רק לי מותר.
‏אמרתי, "בינה, מה עושים?"
‏היא אמרה, "חסן, תיכנס לו בצורה."
‏אז אמרתי, "קונור, לא. היא לא גונבת.
‏"היא רק עושה אסטרטגיית רכישות לספרים.
‏"נהפוך אותם לרווחיים. ‏עכשיו גם אני עובד בתחום."
‏ביום למחרת, נכנסתי למשרד ואמרתי, ‏"מפיקים, כולם להיכנס למשרד שלי.
‏"תגידו לי כל מה שאפשר לדעת ‏על אלדן גלובל קפיטל.
‏"הפרק הזה מוקדש למשפחתי."
‏המפיקים אמרו, "ידעת שאלדן גלובל קפיטל ‏מעורבים ברכישות…"
‏"ממונפות?" הם שאלו, "איך ידעת?"
‏אמרתי, "למדתי את זה ביריד הספרים."
‏הם אמרו, "כן, נהדר…"
‏מסתבר שקונור והבוס שלו, רנדל סמית'
‏מרוקנים משרדי חדשות מקומיות ברחבי המדינה.
‏הם פיטרו כמעט את כולם, ‏הציעו את הנכסים אוף מרקט
‏ומכרו אותם ברווח
‏ורנדל סמית' קנה ברווח הזה 16 אחוזות.
‏אחת מהן באותו הרחוב של
‏ג'פרי אפשטיין.
‏עכשיו האדרל מתחיל להשפיע עליכם.
‏אמרתי, "מפיקים.
‏"רעיונות לבדיחות.
‏"בואו נתלה שלטי חוצות ‏בכל האזורים המרכזיים,
‏"נספר שאלדן קפיטל קונה חברות בחובות,
‏"ונכתוב 'רנדל סמית' אוהב פדופילים'.
‏בסולט לייק סיטי, יוטה. ‏בראלי, צפון קרוליינה,
‏"במיאמי, פלורידה.
‏"תלו אותם."
‏ביום למחרת, סאם, ‏עורך הדין הראשי של נטפליקס,
‏מתקשר אליי, מחרבן במכנסיים.
‏"חסן, יצאת מדעתך?
‏"תוריד את השלטים. זה לא מצחיק.
‏"זו הוצאת דיבה."
‏אמרתי, "סאם, הירגע.
‏"אתה שקרן.
‏"אתה בכלל לא יודע מתי משהו מצחיק."
‏זה הרג אותו. הוא אמר, "אולי זה נכון,
‏"אבל אסור לך לעשות זאת.
‏"אל תחצה את הגבול הזה."
‏שאלתי, "למה, סאם?"
‏הוא אמר, "שאלה נהדרת, חסן.
‏"תבין, לפי חוק נזקי זרים,
‏"יש משהו שנקרא, היגיון האדם הסביר.
‏"זה אומר שבדיחה היא לא הוצאת דיבה,
‏"אם היא נתפסת כבדיחה ‏לפי היגיון האדם הסביר.
‏"ובית המשפט קבע שוב ושוב
‏"שרוב האמריקאים הגיוניים ‏ובעלי אינטליגנציה ממוצעת."
‏אמרתי, "סאם, ‏אני לא יודע איך זה מסתדר מתמטית,
‏"אבל לדעתי, לאמריקאי הממוצע
‏"יש רמת אינטליגנציה מתחת לממוצע."
‏"זה לא מה שבית המשפט חושב.
‏"הוא מעריך בני אדם יותר.
‏"ובכנות, ידידי, כדאי גם לך."
‏אמרתי, "סאם, יהיה נהדר לחיות בעולם כזה,
‏"כי זה העולם שהייתי רוצה לחיות בו.
‏"אני רוצה להופיע בפני אנשים הגיוניים.
‏"אני רוצה להחליף בין סטירה לכנות
‏"ולסמוך על הקהל שידע להבדיל ביניהם.
‏"לסמוך עליכם שלא תוציאו את דבריי מההקשר.
‏כל הערב הזה בנוי על אמון.
‏למה לדעתם אני מופיע ‏בסקייטפארק עם תאורת לד?
‏אני נראה מגוחך!
‏הכול כאן בנוי על אמון.
‏אתם סומכים עליי ואני סומך עליכם.
‏זו הסיבה שהחרמתי את הטלפונים שלכם.
‏לא הייתה לי ברירה!
‏אני לא מכיר אתכם!
‏אבל אני מכיר אתכם.
‏ויש הרבה דברים שאני חושב ומאמין בהם ‏שאני מפחד לומר.
‏אבל אני חייב לסמוך עליכם.
‏אפשר לסמוך עליכם, ברוקלין?
‏אפשר באמת לסמוך עליכם, ברוקלין?
‏בסדר, תקשיבו. בסדר, אגיד את זה.
‏אני יודע שכולכם אוהבים את סטארבקס,
‏אבל אני שונא את זה ‏שיש להם משקה שקוראים לו תה צ'אי.
‏צ'אי זה תה.
‏זה יוצא תה-תה, מוח טום-טום.
‏"היי, רוצה לחם נאן?"
‏"לך לעזאזל!"
‏לעזאזל.
‏החתונה של פריאנקה צ'ופרה הייתה מזויפת.
‏למה אי אפשר להודות בזה?
‏מי מתחתן עם ניק ג'ונאס בקטע אירוני?
‏מלאלה עוקבת אחריי באינסטגרם…
‏ואני לא עוקב אחריה.
‏לפני שנתיים מישהו שאל אותי ‏מה כינוי המגדר שלי,
‏בזמן שהייתי בפגישה
‏ונלחצתי.
‏אז אמרתי, "אני."
‏אני מצטער!
‏אבל אני זה אני.
‏ואתם זה אתם.
‏ואלה אנחנו.
‏ואני מאמין בזה.
‏אני מאמין שזה לא מוסרי
‏להשתמש בכסף שלא שייך לך
‏כדי לקנות משהו שלא שייך לך
‏ולהרוויח כסף לעצמך…
‏ולדפוק עניים על הדרך.
‏אז אמרתי, "סאם, בסדר.
‏"אוריד את שלטי החוצות.
‏"אבל מה אם במשך 30 דקות ‏אסביר למה קרנות דורסניות הן נוראיות
‏"ואספר את הבדיחה באופן הזה?"
‏אני בהחלט לא טוען
‏שרנדל סמית' פדופיל,
‏או שהוא רוצה להגן על פדופילים.
‏רואים את זה?
‏זה לא נכון.
‏הוא אומר, "כן…
‏"זה עובר."
‏תעלו את הפרק!
‏בשבוע שלאחר מכן, אני מטייל עם בתי בעגלה.
‏קרלוס רואה אותי ואומר, "היי, קיבלת דואר."
‏אמרתי, "לך תזדיין, קרלוס. פתח אותו אתה."
‏הוא פותח ואומר, "לעזאזל, תובעים אותך."
‏מה? "מר מינאג' היקר. ‏אנו כותבים לך מטעם הלקוח שלנו, רנדל סמית',
‏"בקשר לתוכנית ה'קומדיה' שלך, ‏'חוק הפטריוט'."
‏לא נפגעתי שתבעו אותי.
‏נפגעתי שהם כתבו "קומדיה" במירכאות.
‏כאילו שאני לא קומיקאי אמיתי.
‏כאילו, "זה הבן שלי, הוא 'תקליטן'"
‏"ה'תוכנית' שלך…" זו תוכנית אמיתית!
‏"…מאשימה את מר סמית', ‏שלא כצדק, בהיותו פדופיל."
‏מעולם לא אמרתי את זה.
‏"מכתב זה מהווה בקשה ‏לביטול השקרים המשמיצים.
‏"אנחנו מצפים לשמוע ממך."
‏אמרתי, "סאם, הבטחת לי ‏שכל האמריקאים הגיוניים,
‏"שעליי לבטוח בהם. מה לעזאזל אני עושה?"
‏הוא אמר, "חסן, הירגע. בוא למשרד שלי.
‏"אני חי בשביל הרגעים האלה."
‏אני מגיע למשרד שלו, ‏עכשיו האדרל משפיע עליי.
‏אבל זה נקרא קוקאין.
‏קבלו את זה. "לכבוד מר רנדל סמית' ויועצו.
‏"אנחנו הצוות המשפטי ‏של הקומיקאי, חסן מינאג'."
‏חשבתי, "בלי מירכאות! יופי, סאם."
‏"כל תביעת לשון הרע שהוגשה על ידי ‏מר סמית' לא תעמוד בחוק.
‏"הרשו לי להסביר לכם
‏"את תורת המשפט
‏"של הבדיחות.
‏"קודם כל, 'חוק הפטריוט' הינה תוכנית בידור.
‏"הצופה הסביר מבין ‏שמינאג' מתבל הערות עם הומור,
‏"סטירה ופרודיה.
‏"הפגם השני במכתבכם, ‏הוא חוסר היכולת שלכם להבין הקשר.
‏"מר מינאג' מספר את הבדיחות ‏עם עיניים מקפצות וזרועות מנופפות.
‏"כפי שידוע לכם, ‏רבים טענו שמר מינאג' דומה ל…
‏"דביבון על אדרל."
‏היו הגיוניים.
‏"כפי שידוע לכם, ‏ביהמ"ש העליון קבע שהקהל…"
‏אתם.
‏אתם לא טיפשים.
‏אתם יכולים להבדיל בין סטירה לכנות.
‏אתם יודעים מתי אני צוחק. ‏אתם יודעים מתי אני רציני.
‏מומחים לאוסטאופתיה…
‏אני יודע שאתם רופאים טובים.
‏אבל 86 לייקים זה עלוב.
‏"לסיום, אנו מציעים לך ‏לצפות מחדש בפרק המדובר.
‏"אם תרצה שמר מינאג' ‏יחזור בו מהצהרותיו ויגיד,
‏"אני בהחלט לא, ‏לא טוען שרנדל סמית' אוהב פדופילים,
‏"אנא תעדכן אותנו.
‏"אנחנו מצפים לשמוע מכם."
‏אמרתי, "סאם,
‏"שלח את זה!"
‏ונחשו מה?
‏מעולם לא שמענו מהחראות האלה שוב.
‏אני רץ הביתה לבינה, אני מחזיק את המכתב.
‏אמרתי "בינה, מותק, טעיתי.
‏"למרות שסאם עורך דין, יש לו חוש הומור."
‏"מסגרי את המכתב הזה."
‏והיא מביטה בו ואומרת,
‏"זה מכתב טוב.
‏"אבל אני לא חוששת מהמכתבים הטובים.
‏"אני חוששת מהמכתב הרע הבא.
‏"ומהמכתב שאחריו.
‏"בגלל זה אני מודאגת."
‏אמרתי, "את יכולה להפסיק לדאוג, מותק.
‏"את יודעת, שאלת אותי מזמן
‏"אם יש לי גבול.
‏"ובכן, אני יודע מה הגבול שלי."
‏היא אמרה, "כן, מה הוא?"
‏אמרתי, "אני מוכן למתוח בדיחה
‏"כמה שאני רק יכול
‏"במסגרת החוק…
‏"עד הנקודה
‏"שהיא פוגעת במשפחה שלנו."
‏זה הגבול שלי.
‏איבדתי הרבה דברים בחיי. ‏לא אוכל לאבד את משפחתי.
‏והיא מתחילה לחייך.
‏והיא לוחצת על הזרוע שלי.
‏ואומרת, "היי…"
‏ברוקלין, תודה רבה.
‏תודה.
‏אני מעריך אתכם. תודה רבה.