Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIXOV HUMORISTIČNI SPECIJAL
UŽIVO IZ BROOKLYNA
Želite li da vam odam tajnu?
Da!
Supruga nije uspjela začeti četiri godine.
A ja sam bio kriv.
Godinama! Tajna me izjedala.
Bio sam na Daily Showu.
Trevor Noah prišao bi mi svaki dan s onim rupicama na obrazima.
„Hej, prijatelju, kako si?
Sve štima s Beenom?
Vi ste poput indijskog Barbie i Kena.”
„Znam.”
Baš kao i kod Kena…
dolje se ništa ne događa.
Znate li kako je tipovima saznati da im jaja ne rade?
Ponižavajuće je!
Kao da su mi lagali cijeli život.
U djetinjstvu su mi rekli da mi je sperma radioaktivna.
Sjećate se seksualnog odgoja?
Sjećate li se kako su plašili nas mlade dječake?
Sjediš ondje jednog jutra, a uleti gđa Lettington.
„Pripazite, momci.
Može se zatrudnjeti od predejakulata.
Nemojte nikoga gledati!
Može se zatrudnjeti od predejakulata.
Hasane, moguće je začeti ejakulatom prije ejakulata!”
„Gđo Lettington, 9 mi je godina.
Ovo je strašno.”
„Dobro!
Hajdemo gledati rođenje djeteta.”
„Ne!
Zašto su me roditelji poslali na ovo?”
Svi oni s problemima s plodnošću
znaju da to izaziva
znatnu napetost u odnosu.
Dugo u noć vodio bih teške razgovore s Beenom.
„Hoće li nam to poći za rukom?”
„Hoćemo li moći imati djecu?”
„Dušo, a da posvojimo?
Što ako posvojimo bijelo dijete samo da im svima pokažemo?”
Samo da im pokažemo da smo uspjeli.
Obrnuti izraz moći Angeline Jolie.
Pokazivat ćemo bijelog debeljka s astmom na zabavama.
Znate što želim reći?
„Zdravo.
Ja sam Bradley Minhaj.
Ponosni član indijsko-američke zajednice.”
„To mi je sin!
Bradley.
Spasili smo ga
iz ratom pogođenog dijela SAD-a.
Detroita.”
Svi bi rekli: „Opa.”
Beena je rekla: „Ne želim bijelo dijete.”
„Ma daj. Rasistica si.
Svi su Bradleyji važni.”
„Hasane, ne želim bijelo dijete, zar ne shvaćaš?
Želim dijete s tobom.”
Znam!
To je Beena, zato sam je oženio.
Obitelj joj je sve.
Patelica je.
Ima 961 rođaka… večeras u publici.
I motelska je Patelica.
Tako da su obiteljske veze jake. Da!
Jeste li primijetili da su svi moteli u vlasništvu Indijaca?
Na pločici s imenom piše Patel.
Svi su iz istog dijela Indije i svi su u rodu.
Ako ste bili u Hampton Innu, La Quinta Innu,
Quality Innu, Comfort Innu, podržavate taj kartel Patela.
Već stoljećima raspravljamo:
Indijci, Azijci, Židovi…
Tko je najškrtiji?
Indijci, jebote.
Samo bi Indijci iz Gujaratija odabrali obiteljsko poduzeće u kojem možeš živjeti.
To je bilo Beenino kraljevstvo.
Kraljevstvo La Quinta Inna.
Sad je željela kraljevstvo sa mnom.
Bit ću iskren prema vama.
Bilo mi je nekako drago zbog problema s plodnošću.
Nisam htio imati djecu.
„Ma daj, dušo, tek su mi potvrdili račun na Instagramu.
Uživam u utjecaju.”
„Nije me briga za utjecaj.
Jedini razlog zašto ne mogu zatrudnjeti
jest zato što ti je trebalo deset godina za prosidbu.
Da!
Bila sam na pregledu.
Nije do mojih jajnika, drkadžijo, kriva su tvoja jaja.
Neka ih netko pregleda.”
„Nemoj ih upletati u ovo.”
U godinama sam kad ne volim ići doktoru.
Jer su mi mnogi doktori vršnjaci.
I Indijci su, što znači da ih možda poznajem.
Dakle, sjedimo u čekaonici.
Otvore se vrata, izađe sestra.
„Dr. Gupta sad će vas primiti.“
„Samo da se ne radi o Arjunu Gupti iz Sacramenta.”
Onda čujem poznati glas: „Hasan Minhaj!”
„To je Arjun Gupta iz Sacramenta.
Znam tog malog, idiot je, jebote!”
Odustao je od Medicinskog fakulteta na Karibima.
Dvaput!
„Arjune, kako si dobio licencu?”
„Ne znam.
Zato sam doktor za spermu s uredom u podrumu.
Spuštaj hlače. Kako je teta?”
„Ne spominji mi mamu, Arjune!”
„Beena, nije ni alopatski doktor!
Prokleti je osteopatski doktor!”
Negodujte još malo, osteopatski doktori.
U stražnjem redu.
Doktori osteopatske medicine mrze tu šalu.
Dakle, alopatski i osteopatski doktori
u osnovi su isti, dobri su i jedni i drugi.
Jedino što osteopatskim doktorima nije smiješno
njihovi su rezultati prijamnog.
Ona su sjedala straga za osteopatske doktore.
Ova su za obične doktore. Znate u čemu je razlika?
Pet bodova na prijamnom ispitu.
Unio mi se u međunožje. „Kompa, znam u čemu je problem.”
„Prestani govoriti ‘kompa’.”
„Sinko…
Broj spermija ti je nizak zbog previše krvi,
pa ćemo izvesti opasnu operaciju varikokele.
Ali ne brini se, ja ću te operirati.”
„Arjune, veoma sam zabrinut.
Nosiš kutu i jordanice.”
Izvadi šišač i kaže: „Obrijat ću te.
Hajdemo to odmah napraviti.” Rekao sam: „Arjune, stani malo.
Nisam spreman.”
„Slušaj, stari.
Ako se ne operiraš, nećeš imati djecu.
Nikada.”
„Šališ se?
Nećemo imati djecu?
Govoriš mi da ne možemo osnovati obitelj?”
Nitko ne spominje taj ludi dio odrasle dobi.
Život postane veoma stvaran kad „ne želim” postane „ne mogu”.
Zar ne, osteopatski doktori?
Dakle, sjedim ondje gol,
a Beena me gleda.
Okrenem se i Arjun me gleda.
Pa izvadi šišač.
„Jebi ga, napravi mi fade frizuru.
Neka se donja slaže s gornjom.”
Vaderirali su me.
Probudio sam se za 6 h, gol.
Pogledam dolje, nosim ogromnu pelenu
s četiri ogromne krvave mrlje.
Dignem pogled, ugledam Arjuna
i kažem: „Arjune, imam samo dva testisa.
Kako si zabrljao još dva puta?”
„Ne brini, kompa, riješili smo problem.
Bit ćeš bolje za šest tjedana.”
Osteopatski doktori, imao je pravo.
Šest tjedana poslije, Beena i ja
bacili smo se na vatren, monogaman posao.
Konačno je začela poslije četiri godine.
Znam!
U rađaoni sam, ona istiskuje dijete.
Nisam to znao. Sada ga samo dodaju ocu.
„Hoćeš li ga voljeti zauvijek?” „Mokar je.”
„Poljubi ga.” „Još nije skroz gotov.
Neka se tijesto digne.
Nije čak ni smeđ.”
Jeste li to znali?
Smeđa su djeca bijela kad se rode.
„Vratite ga, izgleda kao Bradley.”
„Nema vraćanja, nije to diskont.”
Stavili su ga na Beenina prsa.
Onda su ga dali meni.
Držao sam dijete.
A Beena je držala mene.
Rekla je: „Možeš li vjerovati?
Konačno smo obitelj.
Obećaj mi nešto, Hasane.
Obećaj mi da ćeš uvijek štititi ovu obitelj.”
Odgovorio sam: „Naravno.
Trebaš mi.
Za materijal.
Neće se šale same napisati.”
Kruh se dignuo za tri dana.
Postao je smeđ.
Držim taj mali gulab jamun, tu smeđu lopticu.
Ovako sam znao da mi je kći Indijka.
Nije prestajala buljiti u mene.
„Jedna si od nas.
Ne poštuješ osobne granice.
Dobro došla u pleme.”
Ukrstili smo poglede i osjetio sam to ovdje.
Roditelji, znate taj osjećaj.
„Bože, nikad se nisam ovako osjećao.
Ali neizmjerno te volim.
Znam te samo tri dana, ali učinio bih sve za tebe.
Ne mogu vjerovati koliko te volim.”
Znam da sam to prije govorio Beeni, ali…
Lagao sam.
Lagao sam!
A ona je lagala meni!
Evo kako znam da oboje bezuvjetno volimo našu kćer.
Ima četiri godine.
Nismo mogli usvojiti bijelo dijete jer mi je žena rasistica.
No…
Sad živimo u bjelačkoj državi.
Živimo u Greenwichu u Connecticutu.
Da, tamo je kao u filmu Get Out.
Svi rade za investicijske fondove.
Osjećam vašu osudu, Brooklyne.
Osuđujete me.
Mislite: „Stvarno?
Odrast će u Greenwichu?
Tako ćeš je razmaziti?”
Ne.
Želim da vidi koliko je grub, prljav i korumpiran stvarni svijet.
Svako jutro gleda bankare i trgovce u puffer jaknama marke Patagonia.
Kažem joj: „Vidi, dušo, kriminalci!
Zbog njih tatica nema mirovinu.
Pogledaj ih!”
Odvezao sam je u školu u Hondi Odyssey.
Ne želim se hvaliti, ali stvarno mi ide.
Imao sam crnu Toyotu Camry, no morao sam je prodati
jer su mi ljudi ulazili u auto na križanjima.
Stanemo kod škole.
Očevi iz investicijskih fondova kažu mi: „Danas se fotografiramo, tata.”
„Još fotografiraju djecu za godišnjak?”
U džepu imam tisuću fotografija svoje kćeri od jučer.
I dalje radimo jednu fotografiju kao da smo u 19. st., kvragu?
„Samo danas načinit ćemo jednu fotografiju
vaše kćeri!
Hajde, sjedni na drveni stolac.
Okreni se i pogledaj prema kameri.
Nema ponavljanja iako ti je prvorođena trepnula.”
„To je pošteno.
89,99 dolara. Hvala, Lifetouch.
Kako povoljno.
Stavit ću je u novčanik koji više ne nosim.”
Posjeo sam je.
Spustila je masku.
Cijela je bila balava.
Jednostavno…
Bogati očevi govorili su: „Što je ovo?”
Onda sam čuo jednog.
Nikad neću zaboraviti ime tog drkadžije.
Zove se Connor.
Čuo sam ga kako je rekao:
„Fuj.”
Odjednom sam to osjetio ovdje.
„Kriminalac iz investicijskog fonda
misli da mi je kći smeđa odrpanka?
Preko mene mrtvog.”
Pio sam ledenu kavu, u redu?
Izvukao sam zelenu slamku iz kave.
Došao sam do nje, nagnuo joj glavu i…
isisao joj šmrklje iz nosa.
I progutao ih kao pravi muškarac.
Nikad ne bih to učinio za svoju ženu.
Stari, u džepu imam tisuću fotografija
svoje kćeri od jučer.
No ova mi je omiljena.
Jer četiri godine nisam mislio da sam spreman za očinstvo.
Ali tog sam dana…
okusio očinstvo.
Hvala.
Hvala, Brooklyne.
Oprostite, slušajte.
Preplave me osjećaji kad vidim tu fotografiju.
Nije poput nas, ona je budućnost.
Druga je generacija.
Ne nosi našu traumu, znate što želim reći?
Kad pogledam prema publici, vidim toliko propalih snova.
Toliko konzultanata u IT-ju.
Toliko studenata medicine.
Toliko tipova koji rade za Deloitte.
Moja kći ima nešto što mi nikad nismo imali.
Izbor.
Može odabrati koga će voljeti.
Može odabrati što će studirati.
Može odabrati hoće li na instrukcije.
Sve je moguće.
Ima kontrolu nad životom.
Šale su jedino što mi je davalo kontrolu.
Hvala bogu na šalama. Nemam drugih vidljivih vještina.
Sjećam se kad sam otkrio da sam smiješan. Išao sam u treći razred srednje.
Imao sam 16 godina, to je bilo 2002. Nikad to neću zaboraviti.
Dakle, išao sam u 3. razred i tijekom 4. sata
otac me izvukao s nastave i odveo na džumu.
U stražnjem sam dijelu džamije,
a usred namaza
ušetao je neki veoma nabildani bijelac.
Ćelav, jaki trapezni, bez vrata, tetovaža bodljikave žice.
Izgledao je kao na steroidima.
Hodao je ovako…
„Zdravo.
Ja sam brat Eric.
Želim prijeći na islam.”
Tata je rekao: „Hasane, vidiš li to?
Dogodilo se čudo!
To je snaga islama!
Eric!
Plave oči, jak.
Želi postati musliman.”
Rekao sam mu: „Tata,
Eric je savezni agent.
Špijunira nas, oprosti. Ne zanimaš ga toliko.”
„Ne, zanimam ga.”
Otac mu je rekao nakon preobraćenja: „Dobro došao u vjeru.
Dođi na večeru!”
„Jesi li normalan?”
Ne znam kako vam je bilo u trećem razredu srednje,
ali jeste li jeli piletinu biryani s agentom?
Tip je bio tajni agent!
U našem je dnevnom boravku i jede indijsku hranu priborom.
„Drkadžijo, jedi rukama. Prigrli ulogu.
Uvjeri me, Eriče.
Ako se tako uopće zoveš.”
Zna da mu ne vjerujem.
Stavi mi ruku na rame i kaže: „Što je bilo?
Što se događa, kompa?
Želiš vježbati?”
Što zvuči čudno.
No da ste me vidjeli sa šesnaest,
znali biste da je odgovor
nedvojbeno „Da.
Želim vježbati, Eriče.”
Zumirajte. Ovdje se napinjem najjače što mogu…
Mislio sam da mi je triceps ogroman.
Nema tricepsa.
U redu, odzumiraj. Ja izgledam isto.
Ovo je Will Moroski, moj najbolji prijatelj.
Ovako sada izgleda.
Zaplješćite!
Will Moroski građen je poput grčkog božanstva.
Prsa, trbušni mišići, izbočina.
Ne mogu prestati misliti o njemu.
Nekad ležim u kasni sat u krevetu
i izvadim svoj mobitel.
Pa polako…
pregledavam Willov… profil.
Beena se probudi
i pita me: „Gledaš li…
OnlyFans?”
„Ne, samo se radi
o Willu.
Stvarno sam sretan zbog njega.
Ali ovo je tako deprimirajuće.”
Ali i dalje ne toliko kao ova prokleta fotografija
Kumaila Nanjianija.
Jebeš tu fotografiju.
Da niste pljeskali toj fotografiji.
Ovo je osobni napad, ne!
Kad je objavio tu fotku,
potajice je označio smeđe tipove
u ovoj prostoriji.
Sve nas je označio. „Hej, kako si, stari? Ja sam Kumail.
Kako si? iz Karachija sam. Što ti radiš sa životom?”
Pomislio sam: „Jebi se, Kumaile!”
„Kako se usudiš pokazati bijelcima kako bismo mogli izgledati?!”
Zato volim Aziza.
Volim Aziza!
Postavio je ljestvicu na pravu visinu.
Sto pedeset i osam, okrugao, stalno jede tjesteninu.
„Slasno!
Tjestenina. Rigatoni.
Da!
Rigatoni!
Samo jedi, debeljko!
Prejedi se!
Mislite da mogu jesti tjesteninu dok ovo postoji?
Ovo je virtualno zlostavljanje!
Otkažite Kumaila.
Otkažite ga.
U teretani smo i…
Ondje sam s bratom Ericom i svim prijateljima iz džamije.
On diže 180 kg u nabačaju.
Ja 7 kg u pregibu.
„U redu, polako i sigurno do pobjede.
Napredak nije lak.
Možeš ti to. Hajde, Hasane, stisni!”
Rekao je: „Stanite, dođite!”
„Što je bilo? Imaš kreatin, glutamin, uzet ću ga.”
„Začepi!
Svi iz džamije, dođite odmah.”
Smeđi dječaci u sportskim hlačicama pitaju:
„Što je bilo, Eriče?”
„Tiho! Dođite, momci.
Da vas nešto pitam.
Razmišljate ikad o…
džihadu?”
Pomislio sam: „Molim?
Očito ništa od zlostavljanja.”
Prijatelj Imaran prepao se i pobjegao na WC.
Pitao sam ga što nije u redu. Rekao je: „Stari, ovo je ludo!
Hasane, ovo je ludo!
Hasane!
Je li se Eric radikalizirao?”
„Imarane, Erik je policajac!
Lud je, želi nas namamiti, o čemu govoriš?”
„Ne, treba pozvati policiju.”
„Ne, nemoj pozvati policiju. Idemo zajebavati Erica.”
Otrčim natrag i uzmem uteg od 10 kg.
„Hej, Eriče.” „Što?”
„Znaš što želim učiniti jedan dan?”
„Što to?”
„Nabaviti pilotsku dozvolu.”
Začula se policijska sirena.
Pogledam kroz prozor, a vani je 15 policijskih vozila.
Imaran je pozvao policiju. Nagrnuli su u teretanu.
Protrčali su pokraj brata Erica i zgrabili mene!
Izvukli su me van, udarili glavom o haubu automobila.
Sad se sve otelo kontroli.
Nisam građen za to, između S i M sam.
Glava mi je na haubi,
a moji prijatelji iz džamije poredani su na nogostupu.
Čujem razgovore preko voki-tokija.
Žele me privesti radi ispitivanja.
Sve se zakompliciralo. Čujem otvaranje vrata od auta.
Vidjela me Elena Cervantes, djevojka iz srednje.
Veoma je guba.
„Hasane?”
Znate kako je teško razgovarati kad vam je glava na haubi?
„Elena.
Što ima?
Što radiš ovdje?”
„Prodaješ li…
drogu?”
„Ne!
Terorizam.”
Počela se smijati.
Kao i svi ostali na parkiralištu.
Osim policajaca.
To je bila moja prva uspješna šala.
Osjećaj je bio sjajan!
Nisam imao kontrolu nad životom.
Kad sam se uspješno našalio, osjećao sam da je imam.
Eric je osjećao da mu se svi smiju.
Rekao je: „Jebote!
Klinac nije član Al-Kaide!
Šupak je.”
Tako je znao da sam Amerikanac.
Bio sam šupak.
Prođe nekoliko godina.
Došao sam u posjet kući, a otac je radio ono
što radi svaki otac u mirovini.
Gleda vijesti i žali se.
Zar nije tako?
Tu je večer slučajno gledao
istraživačku reportažu
o tome kako se nakon 11. rujna
FBI legalno infiltrirao u muslimansku zajednicu
u okviru „Zakona o patriotizmu”.
I katkad su navodili djecu da daju lažna priznanja.
Te su noći izvještavali o tajnom agentu
u Irvineu u Kaliforniji.
Rekao sam: „Tata…
koja luda priča puna misterija i podvala.”
Što misliš o tome?“
„Hasane, tko bi bio toliko glup
da pusti saveznog agenta u svoj dom?”
Craig Monteilh ljudski je kameleon i osuđeni prevarant.
Za FBI se pretvarao da je prešao na islam
kako bi se borio protiv terorizma.
Kao osobni trener, umarao je ljude
kako bi se otvorili.
„Vidi ti to, tata, pogledaj tko je to.
Naš dobar prijatelj brat Eric!”
„Hasane, zar ne pratiš?
Ne zove se Eric.
Zove se Craig!”
Kako su godine prolazile, otkrio sam da me predosjećaj nije prevario.
Pratili su nas pomoću Zakona o patriotizmu.
I izvlačili su lažna priznanja iz djece.
U Dearbornu u Michiganu.
U Chicagu.
Na Sveučilištu u New Yorku.
Onda sam čuo za slučaj 16-godišnjaka Hamida Hayata
iz susjednog grada Lodija u Kaliforniji.
Dao je lažno priznanje.
Odslužio je 20 godina u zatvoru.
Tek je izašao iz zatvora prošlog lipnja.
Čovječe, mojeg je godišta, ima 36 godina.
Stalno mislim o njemu.
„Što da sam popustio one noći kao Hamid?”
Spasilo me to što sam pametnjaković.
Zato sam, kad sam konačno dobio priliku
snimiti nešto svoje za Netflix,
emisiju nazvao Zakon o patriotizmu.
Bio je to moj srednji prst bratu Ericu, shvaćate?
Nazvat ću emisiju prema programu pomoću kojeg ste nas uhodili.
U emisiji ja vodim glavnu riječ,
pa sam pomislio: „Zašto ih ne bi sve pozvao na red?”
Glavni sam, zar ne?
Diktatore, autokrate, religiju.
Zato sam, kad je novinar Washington Posta Jamal Khashoggi
ubijen u saudijskom konzulatu,
pomislio: „Eto nam prve epizode.”
Mišljenje mi je bilo ludo.
Sjećate se?
„Saudijci, poslušajte svog prijatelja Hasana.”
Provokativan stav!
Mislim da je ubijanje loše.
Kraljevina je rekla: „Pretjerao si, Minhaju!”
Netflix je danas na udaru zbog odluke
o povlačenju epizode emisije kritične prema
princu Mohammedu bin Salmanu.
Saudijski dužnosnici citiraju čl. 6 Zakona o sprječavanju kiberkriminaliteta.
Koji sam zakon prekršio?
Na Google Prevoditelju preveo sam zakon s arapskog
i ispada da sam prekršio čl. 6 njihova zakona o kiberkriminalitetu,
što nosi petogodišnju kaznu zatvora.
Znam.
CNN-ova vijest nekako je bila točna.
Koliko god to ludo zvučalo, ovdje priča postaje još luđa.
Već sam se jednom zakačio sa Saudijcima.
Nisam o tom javno govorio,
no davno prije te cijele strke s Netflixom
htio sam intervjuirati saudijskog princa.
Ozbiljan sam, došao je u New York
i odlazio na sve te čudne sastanke.
Našao se s Michaelom Bloombergom
u Starbucksu na Times Squareu.
Sjećate li se? Pogledajte budalastog Bloomberga.
„Dobro došli u Starbucks, vaša visosti.
Ako se želite posrati, šifra je 2-3-3-2, gospodaru moj.”
U redu.
Prijestolonasljednik u New Yorku.
Ja isto.
Ohrabrit ću se.
Javit ću mu se, možda bude smiješno.
Beena ima drugačije mišljenje
jer je doktorica znanosti.
A ja pričam viceve koristeći se PowerPointom.
„Hasane, nemoj antagonizirati Saudijce.
Opasno je.”
„Znam.”
„Ozbiljna sam.
Nemoj provesti intervju.”
„Neću.”
Stajao sam iza toga.
No onda je napustila prostoriju.
„Hajdemo napisati pismo Djedu Božićnjaku!
Draga Saudijska Arabijo,
ja sam Hasan Minhaj i htio bih intervjuirati…”
Pošalji! Odmah su mi odgovorili.
„Dragi Hasane, pročitali smo vašu poruku.
Molim vas, svratite u ambasadu.”
„Vidi ti to!”
Čine se srdačnima.
Nisam idiot. Nisam to spomenuo Beeni.
Nisam glup, neću reći svojoj ženi.
Rekao sam producentu Jimu.
Moram biti iskren s vama, postoji neznatna razlika
između ambasade i konzulata, no ako niste znali,
to nisu mjesta u kojima biste trebali biti ubijeni.
Jim i ja spustili smo se iz New Yorka skroz do Washington D. C.-ja.
Ambasada Saudijske Arabije bila je udaljena tri kvarta.
Spremali smo se ući, a ja sam rekao: „Bacimo se na posao, Jime!
Bacimo se na posao, Jime!
Hajdemo intervjuirati Saudijce.
Određuju cijene nafte, hajdemo ih zajebavati.”
„Prestani plesati, idiote!
Samo što nismo ušli u drugu državu, glupane!
Pokaži malo poštovanja.”
Rekao sam: „Jime,
pokaži ga ti.
Ovo su proklete Sjedinjene Američke Države.
Neće me zajebavati.
Građanin sam S… A… D-a.”
„Prestani se primati za jaja!
Radi se o drugoj zemlji.
Njihova su vrata
kao zeleni tunel u Super Mario Brosu.
Shvaćaš?
U Americi smo.
Uđemo, Saudijska Arabija.
Amerika… Saudijska Arabija.”
Stvarno je i bilo tako.
Ovako nekako…
Saud. Arabija. Ušli smo, sve je bilo saudijsko.
Zlato, luster, mramor.
Sluge Indijci.
Opa.
„Uspjeli ste.
Sluge Indijci.”
Autentičnost je stvarno…
Zato što su na Bliskom istoku
Indijci, Pakistanci, Bengalci, Šri Lančani posluga.
Meksikanci smo Bliskog istoka.
I smeđi ljudi imaju smeđe ljude.
Tako su izgrađene te građevine.
Jedini ljudi koji više vole srati po Indijcima od Saudijaca
jesu Britanci.
Jedina je razlika što volimo kad Britanci seru po nama.
U publici su ujaci Indijci koji govore: „Opa, London, vidi.
Pogledaj London, čovječe!
Nećak mi živi u Londonu. Pogledaj Kraljicu.”
„Jebeš Kraljicu, o čemu govoriš?”
To je ludo.
Moja mama u spavaćoj sobi ima fotografiju
mene i Beene s vjenčanja.
Odmah pokraj nje fotografija je princeze Diane.
Rekao sam: „Mama!
Mrtva je od 1997. godine.
Sin sam ti.
Kako je to isto?”
„Hasane, ne poznaješ princezu Di.”
„A ti je poznaješ, mama?”
„Bila je tako prekrasna.
A svekrva joj je bila zločesta!
A suprug joj je bio hladan.”
„Mama, opisuješ li svoj brak?”
Jim i ja sjedimo u saudijskoj ambasadi.
Ulazi saudijska delegacija.
Petnaest predstavnika saudijske kraljevske obitelji.
Oni određuju cijenu nafte.
Voditelj delegacije zaobiđe me i sjedne nasuprot nas.
„G. Minhaju.
Mnogo hvala
na vašem pismu.
Zašto želite intervjuirati prijestolonasljednika?
Jeste li uopće ikad posjetili Zaljev?”
Jim je rekao: „Nemoj se šaliti.”
„Jime, zašto bih se šalio?
Da, dakle…
jednom sam dobio ponudu za posao u Dubaiju,
no čim sam sletio, uvalili su mi krpu za pod.”
„Volite se šaliti?
Volite svašta primjećivati.
Evo što sam ja primijetio, g. Minhaju.
Država iz koje ste vi nije poput države iz koje sam ja.
Znate, nama Saudijcima…
nikad nisu vladali Britanci.”
„Ne.
Veliki nesporazum.
Moji su roditelji iz Indije, u redu?
Ali ja…
Ja sam Amerikanac.”
„Kao što sam rekao, g. Minhaju,
nama nikad nisu vladali Britanci.
Nitko nam ne drži prodike
ili nas ismijava.
Sretno s emisijom, g. Minhaju.
Gledat ćemo je.”
Otpratili su Jima i mene iz ambasade.
Sjedimo u vlaku.
Ne razgovaramo.
Vratimo se u New York, upalim svoj mobitel.
Svi iz ureda šalju mi poruke: „Jesi li dobro?”
„Gledaš li vijesti?” „Koji je vrag na vijestima?”
„Udarna vijest CNN-a.
Khashoggi iz Washington Posta
ubijen unutar saudijskog konzulata!”
„Jebote, maloprije sam bio u jednom takvom.”
Otrčao sam natrag u stan i zakračunao vrata.
„To će ih zaustaviti.”
Okrenem se, vidim Beenu koja vidi mene.
„Bože, Hasane, jesi li vidio vijesti?
Jamal Khashoggi ubijen je unutar saudijskog konzulata.
Hvala Bogu da se nisi sastao sa Saudijcima, zar ne?”
„Naravno.
To bi bilo ludo.”
Osjećao sam se kao govno zbog grižnje savjesti.
Što ću s tim osjećajem? Znam što.
Ako učinite nešto loše,
samo trebate odmah učiniti nešto dobro.
To poništi ono loše.
Vidim hrpu suđa i kažem: „Guba.
Što snažnije izribam suđe, to je manje loša moja laž.”
Bacio sam se na posao.
„Nisi loša osoba, pomažeš!”
Beenu je to malo uzbudilo.
Rekla je: „Hej…”
A ja sam rekao: „Hej.”
Onda mi je stisnula ruku i rekla: „Hasane, hej…”
A ja sam rekao: „Hej!”
Onda me stisnula još jače.
„Hasane, rekla sam ‘Hej’.
To je ovakav hej.”
Cijelog me skinula i gurnula na kauč.
Nunga putunga sam na kauču.
Gologuz sam na kutnoj garnituri.
Sve to samo zbog suđa, eto koliko je ljestvica nisko.
Sve se to temelji na farsi, sve je to laž.
Što učiniti u tom trenutku? Gurnuti ženu i reći joj da stane?
„Ne možemo stupiti u spolni odnos.
Jer krasi me jezik guje!”
Ne!
Moraš iskoristiti prilike koje ti život pruža.
Čak i ako se temelje na laži.
Onda smo se bacili na posao.
Vatreni,
monogamni
posao!
Sljedeći sam tjedan rekao: „Objavite epizodu o Saudijcima!”
Poslije su je vidjeli Saudijci.
Zabranili su je.
Probudim se sljedeće jutro kraj Beene,
provjerim svoj mobitel, a cijeli svijet bruji o meni.
Onda otvorim Twitter i kažem: „Sranje.
U nevolji sam.”
Čitanost je počela rasti.
„Sranje!
Dobit ću otkaz.”
Onda sam preskočio bend BTS i pomislio: „Sranje!
Mislim da postajem…
slavan.”
Dajte mi oznake „Sviđa mi se”,
odgovore, proslijeđene tweetove.
Neka svima na svijetu bude stalo do mene
bez nekog određenog razloga.
Na jedan sam dan osjetio kako je biti
Pete Davidson!
Jebote!
Bože!
Toliko me to zaludilo da sam ignorirao prijetnje smrću.
Upalim mobitel i pročitam: „Kloni se Saudijske Arabije.”
Tri emotikona mača.
Breskva.
„Khalede, želiš da se nađemo?
Jer ako zabiješ mač u moju breskvu, ubit će nas!”
Prvi sam put u životu bio utjecajan.
Ostvario mi se san.
A kad ste utjecajni, svi vam žele biti prijatelji.
Drugi me dan nazvala urednica Timea.
„Zdravo, urednica Timea pri telefonu. Je li to Hasan Minhaj?”
„Taj sam.”
„Želite li biti na popisu Timeovih 100 najutjecajnijih ljudi?”
„Obožavam popise.”
S Beenom sam na večeri Timea.
Spazila me urednica u ludoj haljini.
„Bože, dušo. Hvala ti.
Mnogo hvala na dolasku
na našu nepretencioznu večeru.
Imamo sto stolaca za sto influencera.
Jedan si od njih.”
„Da, guba, ovaj…
Zašto ovdje nema nikoga?”
„Dušo, to je Loujainino mjesto.”
„Čije?”
„Loujainino. Saudijske aktivistice…
koju upravo muče zbog vožnje u Saudijskoj Arabiji.
Očito ne može biti s nama.”
„Pa smo mislili odati počast tvojoj hrabrosti.”
„Mojoj?”
„A da održiš govor nakon Dwaynea?”
„Koga?” „The Rocka.” Popeo se na pozornicu.
„Htio bih nazdraviti tekili Teremana i svojim trapeznim mišićima.”
Publika je klicala.
„Budući predsjednik!”
„Zaplješćite za Hasana!”
Rekao sam: „Zdravo svima.
Hvala što ste me pozvali na iluminatsku večeru.
Snimio sam epizodu o Saudijskoj Arabiji,
no trebamo odati počast osobi koja nije prisutna.
Zove se Loujain. Trebala bi sjediti ovdje.”
Čuo sam otvaranje vrata.
Netko je iskoračio iz sjene.
U prostoriju je ušetao
Jared Kushner.
Koji je, usput, prijatelj na WhatsAppu
sa saudijskim prijestolonasljednikom.
Ugledao je prazan stolac.
Loujainin simbolični stolac.
Prišao je stolu i sjeo na njezin stolac.
Adderall je počeo djelovati.
„Spustit ću tom seronji.”
Beena je vidjela da mi se oči cakle od lijeka i rekla: „Nemoj pretjerati.”
„Prekasno je, Beena.
Dame i gospodo, neočekivani razvoj događaja.
Znate…
Znam da govorimo o Loujain, ali hipotetski,
što ako netko od prisutnih zna prijestolonasljednika
i može izvući Loujain iz zatvora?”
Onda sam pogledao ravno prema Jaredu Kushneru.
Znam da među vama ima mnogo veoma moćnih ljudi
i bilo bi ludo da je ovdje
visokorangirani dužnosnik u Bijeloj kući koji bi…
mogao poslati poruku bin Salmanu preko WhatsAppa i reći: „Hej, možda…
možeš pomoći toj osobi jer ne zaslužuje biti u zatvoru.”
„A najluđi je dio, hipotetička osobo,
što bi lako mogao proći nekažnjeno
jer WhatsApp ima enkripciju s kraja na kraj.
Dakle, nitko nikad ne bi saznao za to.
Laku noć.”
Sjeo sam, a nitko se nije smijao.
Beena je bila bijesna u autu.
„Hasane, izvan si kontrole.”
„Dušo…
provjeri svoj mobitel!
Oznake ‘Sviđa mi se’, odgovori, retweetovi.
Ponovno me najviše spominju!”
Puštao sam komentare da se sliju
i rekao: „Dođi tatici, daj mi to!
Daj mi svu slavu!
Ispuni prazninu koju nisu moji roditelji!
Slasno.
Ukusno!”
Rekla je: „Guba, znači, učinio si to za aktiviste?”
„Jesam.
Svi me aktivno spominju.”
„Sviđa mi se što ti je stalo do toga samo kad te snimaju.”
„Slažem se.
Ne vrijedi ako nije zabilježeno.”
Nemojte me osuđivati.
Poput mene ste.
Gledam vas cijelu večer.
Tresete se bez mobitela, jebote.
Sviđaju mi se vaši mobiteli.
Sad se vama obraćam.
Ne može ni snimiti ovaj trenutak. Je li se uopće dogodio?
Moraš ga zapamtiti kao gubitnik, jebote?
Najveći broj lajkova koji si dobio za fotku?
Osamdeset šest.
Osamdeset šest?
Osamdeset šest.
Da ja dobijem toliko, ubio bih se.
Znate li koliko je tatica dobio kad se narugao Kushneru?
Fotografija se svidjela 347 391 osobi.
A jednom kad okusite kokain utjecaja,
metamfetamin društvenih medija.
Fentanil Facebooka.
Moram pojačati ruganje. Umrijet ću za te lajkove!
Znam, hajdemo srediti sve diktatore na svijetu.
Sljedeći je Bolsonaro u Brazilu.
Hajdemo srediti Dutertea na Filipinima.
Kako bih naljutio obitelj, otišao sam na skup Trumpa i Modija.
-Mislite li da nas se sad nešto pita? -Mislim. Mislim da da.
Hasane!
Protuindijac si, čovječe!
Ma dajte.
Ne poštuješ našu Indiju, Hasane!
Modi. Naprijed, Modi!
Znam da si iz Sacramenta!
Jesam!
Sramim se reći da si iz Sacramenta!
Trebao bi poštovati Modija, Indiju i hinduiste!
Da, samo želim fotku.
Svi žele biti utjecajni!
Čak i ujaci Indijci.
Objavio sam je na Instagramu, opet hit!
Vratim se u New York.
Guram curicu u kolicima.
Svi me znaju.
Ugledao me portir ispred moje zgrade
i rekao: „Hasane, stani!
Moraš poštovati Modija,
Indiju
i hinduiste!”
„Carlose, Portorikanac si.”
„Znam, ali vidio sam to sranje na Instagramu.
Bilo je smiješno.
Dobio si pisma obožavatelja.”
„Daj mi ta pisma, Carlose.”
Doda mi hrpu pisama, otvorim jedno.
Preokrenem omotnicu, a bijeli prah padne u kolica.
Pao je na rame moje kćeri.
Na vrat, obraze.
A ona bulji u mene.
Otrčao sam gore i rekao Beeni.
Ovaj put ne mogu lagati.
Odjurili smo u bolnicu,
no ovog smo puta prošli kroz hitnu.
Čim su vidjeli dijete, skinuli su joj odjeću
i odnijeli je.
Beena i ja satima sjedimo u čekaonici
i ne razgovaramo.
Sestra je oko ponoći donijela moju kćer.
No s istražiteljem je.
Posegnuo je rukom u džep
i izvukao plastičnu vrećicu
s bijelim prahom.
„G. Minhaju, stvarno ste srećković.
Ovo nije pravi antraks.
No dovoljno sam dugo u ovom odjelu da znam da to sranje ne pada s neba.
Stoga vas moram nešto pitati:
s kime ste se to, pobogu, sukobili?”
„Sa svima.”
„Treba li vam to?”
„Ne znam.
Ne znam zašto to radim.”
Vratili su dijete Beeni,
a ja sam se nagnuo da je uzmem.
Beena mi nije dala da je dodirnem.
I to me ubilo.
Obratila mi se tek kad ju je stavila na spavanje.
„Razgovarat ćemo o ovome samo jednom,
a onda više nikad nećemo to spominjati.
Našli smo se u ovoj situaciji večeras
samo zato što ti je utjecaj bio važniji od naše djece.”
„Djece?
Jesi li rekla ‘djece’?”
„Trudna sam.”
„Nastavak?
Arjun je imao pravo?
Samo je osteopatski liječnik.”
„Govoriš svašta na pozornici,
a mi moramo trpjeti posljedice.
Ima li granica koju nećeš prijeći?
Jer ovo je ludo.
Nije me briga što Time misli da si ‘influencer’.
Ako opet ugroziš moju djecu, smjesta ću te ostaviti.”
To joj je rođak.
Nije šala.
Beena ima pravo.
Ludo je jer mi je prva šala spasila život.
A sad su me glupe šale gotovo stajale života djeteta.
Da, jebeš to. Sve je izmaklo kontroli.
Ne želim biti Tupac komičara.
Ozbiljan sam, želim vidjeti te retweetove.
Ako išta, želim biti Puffy komičara.
Želim živjeti dok talentiraniji ljudi umiru oko mene.
To mi je san!
Beena je rekla: „Znaš što je najtužnije?
Svi te znaju? Ti si Log Kia Kahenge tip?
Nije te briga ‘što će drugi misliti’ o tebi.
Poznajem te, seronjo.
Jako ti je važno što drugi misle o tebi.”
„Kako mi ne bi bilo važno?”
Kad god izvadim mobitel, čujem što svi vi govorite o meni.
Kad god ga upalim, samo vidim:
„Zašto Hasan Minhaj izgleda kao rakun na Adderallu?”
Vidim to!
„Zašto ovaj crtani lik izgleda poput Hasana Minhaja?”
Vidim to!
„Smeđe se djevojke bore za mršavog Hasana Minhaja.”
Vidim to!
I povrjeđuje me!
Jer je točno, seronje jedne!
Doista izgledam kao rakun na Adderallu.
Znate li što to znači?
Ako ja mogu čuti što govorite o meni,
onda mogu i kraljevi.
Razmislite o tome.
Vladimir Putin.
Narendra Modi.
Brat Eric.
Saudijski princ.
Fresh Prince.
Ne vole kad ih se ismijava.
Zato obožavam biti podrugljivac.
Jer bez obzira koliko novca ili moći ili glasovitosti imate,
novac vas neće spasiti od ismijavanja.
Ali Beena ima pravo.
Moram imati granicu.
„Dušo, odužit ću se svojoj kćeri
kako to rade svi loši očevi.
Novcem ću kupiti njezinu ljubav.”
Drugi smo dan sjeli s djetetom u Hondu Odyssey
i dovezli se do škole.
Pogodite što se održava.
Nije fotografiranje.
Scholasticov sajam knjiga!
Sjećate li se tog sajma knjiga,
karnevala kapitalizma jednom godišnje?
Scholasticov prodavač ušetao bi kroz vrata
i rekao: „Hej, djeco, koliko vas roditelji vole?
Neki će dobiti knjige, a većina ravnala.”
Pomislite: „Ne!”
„Malena, tatica će odriješiti kesu.
Hajdemo kupiti sve knjige.”
Sva izdanja Kluba dadilja. Sva Čudovišta iz susjedstva.
Sva izdanja Dr. Seussa, čak i ona rasistička.
Zgrabio sam ih i rekao: „Pogledajte ovo sranje.
Connore, pogledaj ih.”
A on je rekao: „Bravo.”
„Connore, u čemu je problem?
Cijele godine uzaludno se trudim bolje upoznati s tobom.
Čime se uopće baviš?”
„G. Komičaru, imam pravi posao za razliku od tebe.
Radim za Alden Global Capital.
U strateškim preuzimanjima i otkupima financijskom polugom.
Ne znam jesi li vidio moj profil na LinkedInu.”
„Connore, komičar sam.
Nismo na LinkedInu.
Čime se baviš?”
„Kupujemo poduzeća pomoću zajmova.
Iskoristimo vrijedno, otpustimo gotovo sve.
Onda zaradimo na prodaji te imovine
zahvaljujući meni.”
„Guba. Kradete?”
„Držat ćeš mi prodike o krađi?
Možda biste Beena i ti trebali držati prodike kćeri.
Kći ti je kradljivica.”
Okrenem se, a malena trpa knjige u ruksak.
Napušta sajam knjiga s knjigama,
no prešao je granicu.
„Beena, što ćemo?”
Zgrabila me i rekla: „Hasane, spusti tom seronji.”
„Connore, ne, ne krade.
Zapravo je ‘strateški preuzela’ te knjige.
Želimo zaraditi.” Primilo me.
Sljedeći sam dan otrčao do ureda i rekao: „Neka se producenti nacrtaju u mom uredu!
Recite mi sve o Alden Global Capitalu.
Ova je epizoda za moju obitelj!”
„Alden Global Capital bavi se otkupima…”
„Financijskom polugom?“ „Kako znaš?” „Saznao sam na školskom sajmu knjiga.”
„Da, sjajno, ovaj…”
Ispada da Connor i njegov šef Randall Smith
svugdje uništavaju lokalne stanice.
Otpustili su gotovo sve, rasprodali nekretnine
pa zaradili na prodaji tvrtke,
a Smith je tim novcem kupio 16 vila.
Od kojih se jedna nalazi u ulici
Jeffreyja Epsteina.
Sad vi osjećate Adderall.
„Producenti!
Ideja za šalu.
Postavimo reklamne panoe u svim većim gradovima
u kojima operira Alden Capital
na kojima će pisati ‘Randall Smith voli pedofile’.
U Salt Lake Cityju u Uti, u Raleighu u Sjevernoj Karolini,
u Miamiju na Floridi.
Postavite ih!”
Drugi dan nazvao me Netflixov odvjetnik Sam
koji se prepao.
„Hasane, jesi li poludio?
Otkaži panoe. To nije smiješno!
Radi se o kleveti!”
„Same, smiri se.
Odvjetnik si.
Ni ne znaš što je smiješno.”
To ga je ubilo pa je rekao: „Možda i ne znam,
ali ne smiješ to učiniti.
Nemoj prijeći tu granicu!”
„Zašto ne, Same?”
„Sjajno pitanje, Hasane.
U američkom odštetnom pravu,
postoji nešto što se zove ‘standard razumne osobe’.
Prema njemu šala nije kleveta
ako je razumnoj osobi očito da se radi o šali.
Vrhovni sud više je puta potvrdio
da su većina Amerikanaca razumni i prosječno inteligentni.”
„Same, ne znam kako su to izračunali,
ali mislim da je prosječni Amerikanac
ispodprosječno inteligentan.”
„Sud se ne slaže s tobom.
Više cijeni ljude.
Iskreno, prijatelju, trebao bi i ti.”
„Bilo bi sjajno živjeti u tom svijetu.
Jer je to svijet u kojem želim živjeti.”
Želim nastupati za razumne ljude.
Želim moći prelaziti sa satire na iskrenost
i vjerovati vam da znate razliku.
I da me nećete pogrešno shvatiti.
Povjerenje je osnova mog nastupa.
Zašto mislite da nastupam u skate parku s LED-icama?
Izgledam smiješno!
Povjerenje je osnova nastupa.
Međusobno si vjerujemo.
Zato su vaši mobiteli pod ključem.
Morao sam!
Ne znamo se!
Ali vas poznajem.
Ima toliko toga što mislim i vjerujem, ali se ne usudim reći.
No moram vam vjerovati.
Mogu li vam vjerovati?
Doista?
U redu, slušajte. Dobro, reći ću sve.
Znam da svi vole Starbucks,
ali mrzim to što nude piće koje se zove čaj Chai.
Chai jest čaj!
Govorite čaj čaj, glupani glupi.
„Stari, hoćeš malo kruha naana?”
„Jebi se!
Jebote.”
Svadba Priyanke Chopre bila je lažna.
Zašto to ne smijemo reći?
Tko se neironično uda za Nicka Jonasa?
Malala me prati na Instagramu.
Ja nju ne!
Netko me prije dvije godine pitao kojom zamjenicom da me oslovljava
dok sam bio na sastanku
pa sam se uplašio.
Samo samo rekao: „ja”.
Oprostite!
Ali ja sam ja!
A vi ste vi!
A ovo smo mi!
Vjerujem u to.
Vjerujem da je neetički
rabiti novac koji vam ne pripada
za kupnju nečeg što vam ne pripada
i onda nekako zaraditi novac koji vam pripada…
i usput preveslati siromašne ljude.
Pa sam rekao: „Same, u redu.
Skinut ću reklamne panoe.
Što ako posvetim 30 minuta tomu kako su strvinarski fondovi loši
i onda se našalim ovako?
Nipošto ne tvrdim
da je Randall Smith pedofil
ili da želi zaštititi pedofile.
Vidite ovo?
To nije istina.
Rekao je: „Da…
Može proći.”
Objavite epizodu!
Tjedan nakon guram malenu u kolicima.
Carlos me vidi i kaže: „Hej, stari. Dobio si pismo.”
„Odjebi, Carlose, ti ga otvori.”
Otvorio ga je i rekao: „Sranje, netko te tuži.”
„Dragi g. Minhaju, javljamo vam se u ime klijenta g. Smitha
u vezi s vašom ‘humorističnom’ emisijom Patriot Act.”
Čak me ne vrijeđa što me tuže.
Vrijeđaju me navodnici.
Kao da nisam pravi komičar,
nešto kao: „Ovo je moj sin, on je ‘DJ’.”
„U vašoj ‘emisiji’…” Radi se pravoj emisiji!
„…lažete da je g. Smith pedofil.”
Nisam to rekao.
„Ovo pismo predstavlja zahtjev za povlačenje klevetničkih neistina.
Veselimo se vašem odgovoru.”
„Same, obećao si mi da su svi Amerikanci razumni
i da im trebam vjerovati. Što ću sad?”
„Hasane, smiri se. Dođi do mog ureda.
Živim za takve trenutke.”
Dođem do njega, on kaže: „Prima me Adderall.
No zove se kokain.”
Bacite oko! „Dragi Randall Smith & Counsel!
Mi smo pravni tim komičara Hasana Minhaja.”
Rekao sam: „Bez navodnika! Lijepo, Same!”
„Bilo koja tužba za klevetu g. Smitha bit će odbačena na sudu.
Dopustite mi da vam pojasnim
sudsku praksu
u vezi sa šalama.
Patriot Act humoristična je emisija.
Razumni gledatelji shvaćaju da Minhaj ubacuje šale,
satiru i parodiju.
Nerazumijevanje konteksta druga je kritična greška vašeg pisma.
G. Minhaj priča viceve s izbuljenim očima, mašući rukama.
Kao što znate, mnogi tvrde da g. Minhaj sliči…
‘rakunu na Adderallu’.”
Budite razumni.
„Vrhovni sud presudio je da publika…”
vi…
niste tupani.
Znate razliku između satire i iskrenosti.
Znate kad se šalim, a kad sam ozbiljan.
Osteopatski doktori…
Znam da ste dobri doktori.
Ali 86 je lajkova jadno!
„Možete opet pogledati epizodu koju smatrate problematičnom.
Ako želite da g. Minhaj povuče svoju izjavu i kaže:
‘Nipošto ne tvrdim da Randall Smith ne voli pedofile’,
slobodno nam javite.
Veselimo se vašem odgovoru.”
Rekao sam: „Same,
pošalji to sranje!”
Pogodite što?
Ti nam se seronje više nikad nisu javili.
Pohitao sam kući Beeni držeći pismo u ruci.
„Beena, dušo, bio sam u krivu.
Sam je smiješan iako je odvjetnik.
Uokviri ovo pismo.”
Pogledala ga je i rekla:
„Ovo je dobro pismo.
No ne bojim se dobrih pisama.
Bojim se sljedećeg lošeg pisma.
I onog nakon toga.
Zato se brinem.”
„Mislim da se više ne moraš brinuti.
Znaš, davno si me pitala
imam li granicu?
Znam dokle mogu ići.”
„Ma nemoj? Dokle?”
„Spreman sam sa šalom
prijeći svaku mjeru,
u okviru zakona…
sve dok to ne šteti našoj obitelji.”
Dotle sam spreman ići.
Izgubio sam mnogo toga u životu, ne smijem izgubiti obitelj.
Nasmiješila se.
Stisnula mi je ruku.
I rekla: „Hej!”
Brooklyne, mnogo hvala.
Hvala.
Cijenim vas. Mnogo hvala.
Prijevod titlova: Ivan Markota