Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
LIVE FRA BROOKLYN
Vil dere høre en hemmelighet?
Ja!
I fire år kunne ikke kona og jeg unnfange.
Og det var min skyld.
I flere år! Hemmeligheten drepte meg.
Jeg var på The Daily Show.
Hver dag kom Trevor Noah bort med de søte smilehullene.
"Hei, venn, hva skjer?
Hva skjer med deg og Beena? Dere er indiske Barbie og Ken."
Jeg bare: "Jeg vet det."
Og i likhet med Ken…
fungerer ikke delene mine.
Vet dere hvordan det er å finne ut ballene ikke funker?
Det er flaut!
Jeg ble løyet for hele livet.
Da jeg vokste opp sa de at spermen min var radioaktiv.
Husker dere seksualundervisning?
Husker dere hvordan de skremte vettet av oss gutter?
En morgen sitter man der, Mrs. Lettington kommer inn.
"Pass opp, gutter.
Forsatsen gjør jenter gravide.
Ikke se på noen!
Forsatsen gjør jenter gravide.
Hasan, væsken før du kommer kan unnfange liv!"
Du bare: "Mrs. Lettington, jeg er ni.
Jeg blir redd." "Bra!
Nå skal vi se på en ekte fødsel."
Man bare: "Neeei!
Hvorfor skrev foreldrene mine under på tillatelsen?"
Alle som har hatt fertilitetsproblemer
vet at det belaster forholdet
med en masse press, ikke sant?"
Beena og jeg, vi var sent oppe og hadde tøffe samtaler.
"Kommer vi til å oppleve det?
Kommer vi til å få barn?"
Da sa jeg: "Hva med å adoptere, skatt?
Hva med å adoptere en hvit baby bare for å flekse på disse jævlene?"
For å vise at vi har klart det, skjønner?
Reversert Angelina Jolie-trekk.
Vi viser ham frem på fester, et lubbent, hvitt barn med astma.
Skjønner?
Han bare: "Hei.
Jeg heter Bradley Minhaj.
Stolt medlem av det indisk-amerikanske samfunnet."
"Dette er min sønn!
Bradley.
Vi reddet ham
fra en krigsherjet del av Amerika.
Detroit."
Alle bare: "Jøss."
Beena bare: "Jeg vil ikke ha en hvit baby."
Jeg bare: "Nei vel. Du er rasist."
"Alle Bradley-er betyr noe."
Hun bare: "Hasan, jeg vil ikke ha en hvit baby. Fatter du ikke?
Jeg vil ha en baby med deg."
Jeg vet det!
Det er Beena, derfor er hun kona mi.
Familie er alt for henne.
Hun er en Patel.
Hun har 961 søskenbarn… her i kveld.
Og hun er en motell-Patel.
Så den familien går dypt.
Har dere lagt merke til at alle motell dere har bodd på
eies av indere?
Sjekk navneskiltet: "Patel."
Alle er fra én del av India og alle er i slekt.
Hampton Inn, La Quinta Inn, Quality Inn,
Comfort Inn, Super 8, da har dere støttet Patel-kartellet.
I århundrer har vi diskutert om
indere, asiatere, jøder:
"Hvem er gjerrigst?"
Indiere, for faen.
Bare gujaratiindere velger en familiebedrift man kan bo i.
Det var Beenas kongerike.
Kongeriket La Quinta Inn.
Nå ville hun starte et kongerike med meg.
Jeg skal være helt ærlig.
Jeg var glad vi hadde fertilitetsproblemer.
Jeg ville ikke ha barn.
Jeg bare: "Kom igjen, skatt. Jeg ble nettopp verifisert på Instagram.
La meg nyte berømmelsen."
Hun bare: "Jeg driter i berømmelse.
Årsaken til at vi ikke blir gravide
er fordi det tok ti år før du fridde.
Ja!
Jeg gikk til legen.
Det er ikke eggstokkene mine, det er ballene dine.
Gå og sjekk ballene dine."
Jeg bare: "Ikke bland dem inn i det her."
Jeg er i den alderen hvor jeg ikke liker å gå til legen.
Fordi mange leger er på min alder.
Og indiske, som betyr at jeg kanskje kjenner dem.
Så vi sitter der på venterommet på NYU.
Døren åpner seg, sykepleieren kommer ut.
Hun bare: "Dr. Gupta kan treffe dere nå."
Jeg bare: "Å, håper ikke det er Arjun Gupta fra Sacramento."
Så hører jeg en kjent stemme, han bare: "Hasan Minhaj!"
Jeg bare: "Det er Arjun Gupta fra Sacramento!
Jeg kjenner ham, han er en jævla idiot!"
Han mislyktes på legestudiene i Karibia.
To ganger!
Jeg sa: "Arjun, hvordan fikk du lisens?"
Han bare: "Jeg vet ikke.
Det er derfor jeg er spermlege på et kjellerkontor.
Ned med buksa. Alt bra med tante?"
Jeg bare: "Ikke snakk om moren min, Arjun!
Han er ikke allmennlege engang, Beena!
Han er osteopat, for faen!"
Bu i vei, osteopater.
Bakerst.
Leger i osteopati hater den vitsen.
Så, allmennleger og osteopater
er på lik linje, begge er dyktige leger.
Men, osteopatens humoristiske sans stopper ved resultatet av opptaksprøven.
Dere ser plassene helt bakerst, de er til osteopater.
Her er allmennlegeplassene. Vet dere hva forskjellen er?
Fem poeng på opptaksprøven.
Fyren er oppi utstyret mitt. "Å, jeg ser feilen, bror."
Jeg bare: "Slutt å si "'bror'"
Han bare: "Sønn, å…
For mye blod nedentil senker spermantallet,
så du trenger en farlig årebrokkoperasjon.
Men ikke vær redd, jeg skal operere deg."
Jeg sa: "Arjun, jeg er veldig bekymret.
Du står i legefrakk og Jordans."
Drar opp hårtrimmeren, "Vi barberer deg nå.
Vi gjør det her og nå." Jeg sa: "Vent litt, Arjun.
Jeg er ikke klar."
Han sa: "Hør her, mann.
Uten denne operasjonen, kan du ikke få barn.
Noensinne."
Jeg bare: "Mener du det? Beena og jeg kan ikke få barn?
Forteller du meg at vi ikke kan starte familie?"
Det er noe de ikke forteller om voksenlivet.
Livet blir veldig ekte når "vil ikke ha" blir "kan ikke ha."
Ikke sant, osteopater?
Jeg sitter der naken,
og Beena ser på meg.
Jeg snur meg, og Arjun ser på meg.
Han tar frem en hårtrimmer.
Jeg sier: "Faen heller, gi meg en 'fade'.
Oventil skal matche nedentil."
Han legger masken på meg.
Jeg våkner seks timer senere, naken.
Jeg ser ned, jeg har på meg en stor bleie
med fire store blodflekker på.
Jeg ser opp, ser Arjun
og sier: "Arjun, jeg har bare to testikler.
Hvordan klarte du å drite deg ut to ganger til?"
Han bare: "Ikke være redd, vi fikset det.
Bare vent seks uker."
Og, osteopater, han hadde rett.
Han hadde rett.
Seks uker senere har Beena og jeg heit, monogam omgang.
Beena blir gravid, endelig, etter fire år.
Jeg vet det!
Jeg er på fødestuen, hun presser ut babyen.
Jeg visste ikke dette. Men de kaster babyen på faren.
"Elsker du den for alltid?" jeg bare: "Den er våt."
De bare: "Kyss den." Jeg bare: "Den er ikke ferdig enda.
La gjæren heve seg. Den er ikke brun engang."
Visste dere det?
Brune babyer fødes ikke brune, men hvite.
Jeg bare: "Ligner på Bradley, retur."
De bare: "Ingen returer, dette er ikke Costco."
De legger babyen på puppen.
Så legger de babyen på meg.
Jeg holder babyen.
Beena holder meg.
Hun sier: "Kan du tro det?
Vi er endelig en familie.
Lov meg, Hasan.
Lov meg at du alltid skal beskytte denne familien."
Jeg sa: "Selvsagt.
Jeg trenger dere.
For materiale.
Standup skriver ikke seg selv."
Tre dager senere var brødet hevet.
Endelig brunt.
Jeg holder lille gulab jamun, en liten brun ball.
Og sånn her visste jeg at datteren min var indisk.
Hun sluttet ikke å stirre på meg.
Jeg bare: "Å, du er en av oss.
Du respekterer ikke personlige grenser.
Velkommen."
Blikkene våre møttes, og da slo det meg.
Foreldre, dere vet følelsen.
Jeg bare: "Herregud, jeg har aldri følt noe lignende.
Men jeg elsker deg så mye.
Jeg har kjent deg i tre dager, men jeg gjør alt for deg.
Kan ikke tro hvor høyt jeg elsker deg."
Jeg vet at jeg har sagt det til Beena før, men…
Jeg løy.
Jeg løy!
Og hun løy til meg!
Slik vet jeg at vi begge elsker datteren vår betingelsesløst.
Nå er hun fire år.
Vi kunne jo ikke adoptere en hvit baby siden kona er rasist.
Men…
Vi bor nå i en hvit stat.
Vi bor i Greenwich, Connecticut.
Ja, like hvitt som i Get Out.
Alle jobber med sikringsfond.
Jeg føler fordommene deres, Brooklyn.
Dere dømmer meg.
Dere bare: "Seriøst?
Dere skal oppdra datteren deres i Greenwich?
Skjemme henne bort?"
Nei.
Hun skal få se hvor skitten og korrupt den ekte verden er.
Hver dag ser hun bankmenn og aksjemeglere
i Patagonia-jakker.
Og jeg sier: "Se, skatt, forbrytere!
Deres skyld at pappa ikke har pensjon.
Se på dem!"
Jeg kjører henne til skolen i en Honda Odyssey.
Ikke for å skryte, men jeg har gjort det bra.
Jeg hadde en Toyota Camry, men måtte kvitte meg med den
fordi folk satte seg inn i bilen i veikryss.
Vi kommer til skolen.
Sikringsfondfedrene bare: "Hei! Velkommen til fotodag, pappa."
Jeg bare: "Har man fortsatt fotodag?"
Jeg har tusen bilder av datteren min i lomma mi fra i går.
Tar man fortsatt ett bilde som om det var 1800-tallet?
"Bare i dag skal vi ta ett bilde
av datteren din!
Kom, sett deg på stolen.
Snu deg, se deg tilbake."
"Her har du et bilde av din førstefødte som blunker, ingen flere sjanser."
Jeg bare: "Greit nok.
$89.99. Takk, Lifetouch.
For et kupp.
Putter det i lommeboken som jeg ikke eier lenger."
Jeg setter henne på krakken. Hun tar av seg masken.
Hun har snørr i hele ansiktet.
Bare…
Sikringsfondfedrene bare: "Hva er dette?"
Så hører jeg en av dem.
Glemmer aldri navnet til den jævelen.
Han heter Connor.
Og Connor sier høyt:
"Æsj."
Og plutselig går det opp for meg.
Jeg bare: "Å, sikringsfondforbryteren
synes at datteren min er en brun gundi-jente?
Nei, ikke på min vakt."
Jeg drikker iskaffe.
Jeg drar det grønne sugerøret ut av iskaffen min.
Jeg går bort… bøyer hodet hennes, og jeg…
suger snørret ut av nesen hennes.
Og jeg svelger det som en ekte mann.
Det hadde jeg aldri gjort for kona mi.
Hør her, jeg har tusen bilder
av datteren min i lomma fra i går.
Men dette bildet liker jeg best.
I fire år trodde jeg ikke at jeg var klar for å bli pappa.
Men den dagen…
Kunne jeg smake det.
Takk.
Takk, Brooklyn.
Beklager, hør her.
Når jeg ser det bildet av jenta mi, blir jeg rørt.
Hun er ikke som oss, hun er fremtiden.
Hun er annengenerasjon.
Hun bærer ikke våre traumer, skjønner?
Når jeg ser utover her i kveld, ser jeg mange knuste drømmer.
Så mange IT-konsulenter.
Mange som studerer forberedende medisin.
Så mange ansatte i Deloitte.
Datteren min har noe vi aldri hadde.
Valg.
Hun kan velge hvem hun elsker.
Hun kan velge hovedfaget sitt.
Hun kan velge om hun vil delta på Kumon eller ikke.
Alt er mulig.
Hun styrer sitt eget liv.
Det eneste som noen gang ga meg kontroll, var komedie.
Takk Gud for komedie. Jeg har ingen andre ferdigheter.
Husker første gang jeg skjønte at jeg var morsom. Gikk på ungdomsskolen.
Jeg var 16 år, det var i 2002. Jeg glemmer det aldri.
Jeg er førstis, og i fjerde time
henter pappa meg ut av timen og tar meg med til fredagsbønnen.
Jeg sitter bakerst i moskeen
og midt i forkynnelsen
kommer det en supermuskuløs hvit fyr inn i moskeen.
Skallet, trapesskuldre, ingen nakke, piggtrådtatovering.
Han var superbola.
Han bare…
"Hei.
Jeg er bror Eric.
Jeg er her for å konvertere til Islam."
Og faren min bare: "Ser du, Hasan?
Det er et mirakel!
Det kraften av Islam!
Eric!
Blå øyne, sterk.
Han vil bli muslim."
Jeg bare: "Pappa,
Eric er en føderal agent.
Han spionerer på oss, beklager. Han liker deg ikke nok."
Han bare: "Jo, han liker meg."
Eric konverterer, og pappa bare: "Shabash, velkommen til troen.
Kom på middag!"
Jeg bare: "Er du gal?"
Vet ikke hvordan første året på videregående var for dere,
men har dere spist biryani med en narkospaner?
Han var narkospaner!
Han satt i stua vår og spiste indisk mat med kniv og gaffel.
Jeg bare: "Bruk henda, din jævel. Sett deg inn i rollen.
Overbevis meg, Eric. Det er ikke ditt ekte navn."
Han vet at jeg ikke stoler på ham.
Han legger armen rundt meg og sier: "Bror, hva skjer? Skjer a, kompis?
Skal vi trene?"
Noe som høres merkelig ut.
Men så du meg som 16-åring,
vet du at svaret var et rungende:
"Ja.
Jeg vil trene, Eric."
Zoom inn. Her flekser jeg så godt jeg bare…
Trodde jeg hadde ville triceps.
Det finnes ikke noe tricep.
Greit, zoom ut igjen. Jeg ser helt lik ut.
Det er min bestevenn, Will Morosky.
Sånn ser Will Morosky ut nå.
Forstørr det!
Will Morosky er bygget som en gresk Gud.
Bryst, mage, kul.
Klarer ikke slutte å tenke på Will Morosky.
Noen ganger, sent på kvelden, ligger jeg i sengen.
Jeg tar opp telefonen.
Og sakte…
skroller jeg nedover Wills… profil.
Beena våkner,
og hun bare: "Ser du på…
OnlyFans?
Jeg bare: "Nei, det
…er bare Will.
Jeg er glad på hans vegne.
Men det er så deprimerende."
Men ikke like deprimerende som det jævla bildet
av Kumail Nanjiani.
Faen ta dette bildet.
Ikke klapp, ikke våg å klappe.
Det er et personangrep, nei!
Da han la ut dette bildet,
tagget han alle brune menn i dette rommet, skjønner dere?
Han tagget oss alle. Han bare: "Hei, hva skjer? Jeg er Kumail.
Skjer, mann? Jeg er fra Karachi. Hva gjør du med livet ditt?"
Jeg bare: "Faen ta deg, Kumail!
Hvordan våger du å vise de hvite hvordan vi kan se ut?!"
Derfor elsker jeg Aziz.
Jeg elsker Aziz!
Han setter standarden der den burde være.
159, bygget som en laddu, spiser pasta hele dagen, sant?
Han bare: "Å, nam, å!
Å! Pasta. Å, rigatoni.
Ja!
Rigatoni!"
Bare spis, tjukken!
Stapp det i deg!
Tror dere jeg kan spise pasta når dette eksisterer?
Dette er netthets!
Kanseller Kumail.
Kanseller ham.
Så vi er på treningsstudio, og…
Det er meg, bror Eric og vennene mine fra moskeen.
Fyren benker 180 kilo. Han bare…
Jeg løfter syv.
Jeg bare: "Greit, sakte, men sikkert vinner løpet. Fremgang er ikke perfekt.
Du klarer det. Kom igjen, Hasan, gjør det!"
Han bare: "Stopp, kom hit!"
"Hva skjer, Eric? Kreatin, glutamin, jeg tar det."
Han bare: "Hold kjeft!
Alle fra moskeen, kom hit."
En gjeng brune double-desi-gutter i shorts bare:
"Hva skjer, Eric?"
Han bare: "Hysj! Kom hit, gutter. Kom.
Jeg må spørre dere om noe.
Tenker dere gutta noen gang på…
…jihad?"
Jeg bare: "Hva?
Trodde du skulle misbruke oss."
Bestekompisen min friker ut og løper på do.
Jeg bare: "Hva skjer, Imaran?" Han bare: "Du, det her er sykt!
Hasan, det her er sykt!
Hasan!
Er Eric radikalisert?"
"Imaran, Eric er purk!
Han er kamala, han prøver å felle oss, hva snakker du om?"
"Nei, vi må ringe politiet."
Jeg bare: "Nei, ikke ring politiet. Vi går og kødder med Eric."
Jeg løper ut igjen, nå løfter jeg 20 kilo.
Jeg bare: "Hei, Eric." Han bare: "Hva?"
Jeg bare: "Hei, Eric? Vet du hva jeg vil gjøre snart?"
Han bare: "Hva da?"
Jeg bare: "Jeg vil ta flysertifikatet."
Så hører jeg en politisirene.
Jeg ser ut, det står 15 politibiler på parkeringsplassen.
Imaran hadde ringt politiet. De stormer inn på treningsstudioet.
De løper forbi bror Eric, og tar meg!
De drar meg ut, slår hodet mitt mot panseret. Bang!
Det begynner å bli for ekte.
Ikke bygget for det der, jeg er bare smedium.
Hodet ligger inntil panseret og jeg ser ut,
og jeg ser vennene mine fra moskeen stå på rekke på fortauet.
Jeg kan høre walkie-talkiene.
De vil ta meg inn til avhør.
Det er en hel scene, og jeg hører en bildør åpne seg.
En jente fra skolen, hun ser meg, Elena Cervantes.
Hun er superkul.
Hun bare: "Hasan?"
Vet dere hvor vanskelig det er å hilse med hodet inntil en bil?
Jeg bare: "Elena.
Hva skjer?
Hva gjør du her?"
Hun bare: "Selger du…
narkotika?"
Jeg bare: "Nei!
Terrorisme."
Hun begynner å le.
Alle på parkeringsplassen begynner å le.
Politiet ler ikke.
Det er den første vitsen som slo an.
Og det var fantastisk!
Har aldri følt at jeg har kontroll på livet.
Sekundet den vitsen slo an, hadde jeg kontroll.
Eric kunne føle at alle lo av ham.
Han bare: "Faen!
Gutten er ikke al-Qaeda.
Han er et rasshøl."
Sånn visste han at jeg var amerikaner.
Jeg var et rasshøl.
Et par år senere.
Jeg er hjemme, jeg er med faren min og han gjør den greia
som alle pensjonerte fedre gjør.
Ser hatefullt på nyhetene.
Ikke sant?
Og den kvelden ser han tilfeldigvis
på et etterforskende program
om hvordan, etter 9-11,
FBI integrerte seg lovlig inn i det muslimske samfunnet
gjennom en lov som het "Patriot Act."
Og noen ganger fikk de barn til å gi falske tilståelser.
Den kvelden sendte de en historie om en hemmelig agent
i Irvine, California.
Jeg bare: "Pappa…
dette er litt av et mysterium.
Hva tenker du om det?"
Han sier: "Hasan, hvem er dum nok…
til å slippe en føderal agent inn i hjemmet sitt?"
Craig Monteilh er en menneskelig kameleon og dømt svindler.
Han latet som han konverterte til islam for FBI,
for å kunne jobbe med terrorbekjempelse.
Som personlig trener, slet han ut folk for å få dem til å åpne seg.
Jeg bare: "Jøss, pappa, se hvem det er.
Det er vår gode venn, bror Eric!"
Han bare: "Følger du ikke med, Hasan?
Han heter ikke Eric.
Han heter Craig!"
Etter hvert som årene går, finner jeg ut at jeg hadde rett.
Gjennom Patriot Act, overvåket FBI oss.
Og fikk barn til å gi falske tilståelser.
I Dearborn, Michigan.
I Chicago.
I New York, på NYU.
Jeg finner ut at i Lodi, California, byen ved siden av meg,
var det en 16-åring som het Hamid Hayat.
Han ga en falsk tilståelse.
Han satt 20 år i fengsel.
Han slapp ut i juni.
Han er på min alder, 36 år.
Jeg tenker på Hamid ofte.
Jeg bare: "Tenk om jeg ga etter som Hamid den kvelden?"
Å være frekk reddet livet mitt.
Så da jeg endelig fikk muligheten
til å lage et eget show på Netflix,
døpte jeg det Patriot Act.
Det var min finger til bror Erik.
Jeg skal oppkalle showet etter programmet som spionerte på oss.
Og i Patriot Act hadde jeg kontroll,
så jeg tenkte: "Hei, hvorfor ikke ta alle sammen?"
Det er jo mitt show?
Diktatorer, autokrater, religion.
Så da Washington Post-journalist Jamal Khashoggi
ble drept i det saudiske konsulatet,
tenkte jeg: "Det blir første episode." Jeg har et sprøtt synspunkt.
Husker dere?
Jeg bare: "Saudi, bare hør. Det er Hasan, her."
Unikt synspunkt!
Jeg syns drap er kjipt.
Og kongeriket bare: "Du har gått for langt, Minhaj!"
Netflix får kritikk etter sin avgjørelse
om å trekke en episode som er kritisk
til kronprins Mohammed bin Salman.
Saudiarabiske ledere siterte seks lover om datakriminalitet.
Vent, hvilken lov brøt jeg?
Det var på arabisk, så jeg la det inn i Google-oversettelse,
og det viser seg at jeg brøt artikkel 6 i datakriminalitetsloven
som kan dømme meg til seks år i fengsel.
Jeg vet det.
CNN snakket visst sant.
Enda så sykt det er, her blir historien enda sykere.
Det var ikke første gang jeg køddet med saudierne.
Jeg har ikke snakket om dette offentlig,
men lenge før Netflix-rabalderet,
prøvde jeg å intervjue den saudiarabiske kronprinsen.
Seriøst. Han kom til New York
og hadde flere merkelige møter.
Altså, han traff Michael Bloomberg
på en Starbucks i Times Square.
Husker dere det her? Se på tufsen Bloomberg.
Han bare: "Velkommen til Starbucks, deres høyhet.
Hvis du må drite, er koden 2-3-3-2, min herre."
Greit.
Kronprinsen er i New York.
Gutten deres er i New York.
Jeg prøver meg.
Jeg sklir inn i direktemeldingene, det blir morsomt.
Beena har et litt annet syn på det
fordi hun har doktorgrad.
Og jeg lager PowerPoint-komedie.
Hun bare: "Ikke ert på deg saudiaraberne, Hasan.
Det er farlig."
Jeg bare: "Jeg vet det."
Hun bare: "Jeg mener det.
Ikke gjør det intervjuet."
Og jeg sier: "Skal ikke det."
Og jeg mente det.
Men så forlot hun rommet.
"Kom igjen, la meg skrive et brev til julenissen!"
Jeg bare: "Kongeriket Saudi-Arabia.
Hasan Minhaj her, jeg vil intervjue kronprinsen…"
Send! De svarte umiddelbart.
"Kjære Hasan Minhaj, vi leste brevet ditt.
Vennligst kom til ambassaden."
Jeg bare: "Jøss!"
Det virker jo vennlig.
Jeg er ikke en idiot. Jeg fortalte ikke Beena om det.
Jeg er ikke dum, jeg sa det ikke til kona.
Jeg sa det til Jim, produsenten.
Jeg skal være ærlig, det er en liten forskjell
mellom ambassade og konsulat, men, morsom fakta,
det er ikke meningen å bli drept i noen av dem.
Jim og jeg, vi reiser fra New York hele veien ned til Washington DC.
Tre kvartaler unna, Saudiarabiske ambassaden.
Jim og jeg går inn, jeg bare: "Kom igjen, Jim!
Kom igjen, Jim!
La oss intervjue saudiaraberne.
De bestemmer bensinprisene, nå kødder vi med dem."
Han bare: "Ikke dans, din idiot!
Vi er i ferd med å gå inn i et nytt land, din dust!
Vis litt respekt."
Jeg bare: "Jim,
du kan vise litt respekt.
Dette er USA, for faen.
Nei, de får ikke kødde med meg, Jim.
Jeg er amerikansk… statsborger."
Han bare: "Ikke ta deg på ballene! Det er bokstavelig talt et nytt land.
Når vi går inn den døra,
er det som en tunnel i Super Mario Bros.
Fatter du?
Vi er i Amerika.
Vi går inn, Saudi-Arabia.
Amerika… Saudi-Arabia."
Og sånn var det.
Det var…
Saudi-Arabia.
Vi gikk inn, det var Saudi.
Gull, lysekroner, marmor.
Indiske tjenere.
Jeg bare, gurimalla.
"Du gjorde det.
Indiske tjenere."
Altså, autentisiteten bare…
For dere vet, i Midtøsten,
er indere, pakistanere, bengalere og srilankere, hjelpen.
Ikke sant? Vi er Midtøstens meksikanere.
Brune folk har egne brune folk.
Det er sånn bygningene ble til.
Det folket som elsker å drite på indere mer enn saudiarabere
er briter.
Forskjellen er at vi elsker at britene driter på oss.
Vi har indiske onkler her i kveld som bare: "Oi, London, dekho.
Se på London, mann!
Jeg har søskenbarn i London! Se på dronningen."
Jeg bare: "Faen ta, dronningen, hva snakker du om?"
Dette er helt sykt.
På mammas soverom, helt sant, har hun et bryllupsbilde
av Beena og meg på bryllupet.
Rett ved siden av, har hun et bilde av prinsesse Diana!
Jeg bare: "Mamma!
Hun har vært død siden 1997.
Jeg er sønnen din.
Hvordan er vi likestilt?"
Hun bare: "Hasan, du kjenner ikke prinsesse Di."
Jeg bare: "Gjør du, mamma?"
"Hun var så vakker.
Og svigermoren var slem!
Og mannen hennes var kald."
Jeg bare: "Beskriver du ekteskapet ditt, mamma?"
Vi er på den saudiske ambassaden, Jim og jeg.
Saudiarabisk delegasjon kommer inn.
Femten menn, de representerer den saudiske kongefamilien.
De bestemmer bensinprisene.
Delegasjonssjefen går rundt meg, setter seg ovenfor oss.
"Mr. Minhaj.
Tusen takk
for brevet ditt.
Hvorfor vil du intervjue kronprinsen?
Har du vært i gulfen noen gang?"
Jim bare: "Ikke vær morsom."
Jeg bare: "Hvorfor skal jeg være morsom?"
Jo, så…
en gang ble jeg spurt om å jobbe i Dubai,
og så fort jeg landet ga de meg en mopp."
"Å, du liker å vitse?
Du liker å legge merke til ting.
Her er noe jeg har lagt merke til, Mr. Minhaj.
Det landet du er fra er ikke som landet jeg er fra.
Du skjønner, Saudi-Arabia…
vi ble aldri styrt av britene."
Jeg bare: "Nei.
Nei, stor misforståelse.
Foreldrene mine er fra India.
Men jeg…
Jeg er amerikaner."
"Som jeg sa, Mr. Minhaj,
vi ble aldri styrt av britene.
Vi lar oss ikke belæres eller latterliggjøres,
av noen.
Lykke til med showet ditt, Mr. Minhaj.
Vi følger med."
De eskorterer Jim og meg ut av ambassaden.
Nå sitter vi på toget.
Ingen snakker.
Vi kommer tilbake til New York, jeg tar opp telefonen.
Alle fra kontoret tekster meg: "Går det bra med deg?"
"Ser du på nyhetene?" "Hva faen skjer på nyhetene?"
"Siste nytt fra CNN.
Washington Post-journalist Jamal Khashoggi drept på det saudiarabiske konsulatet!"
Jeg bare: "Å, faen. Jeg var nettopp på en sånn."
Løper til leiligheten, lukker døra, setter på dørsperren.
"Nå kommer de ikke inn."
Snur meg, jeg ser Beena, Beena ser meg.
Hun bare: "Herregud, så du nyhetene?
Jamal Khashoggi ble drept på det saudiske konsulatet.
Takk og pris for at du ikke traff saudiaraberne, eller hva?"
Jeg bare: "Stemmer.
Det hadde vært sykt."
Jeg føler meg som en drittsekk. Nedtynget av skyldfølelse.
Hva gjør jeg med denne følelsen? Jeg vet.
Når man gjør noe dumt,
må man gjøre noe bra øyeblikkelig etterpå.
Det sletter den dårlige tingen.
Jeg ser skitten oppvask og bare: "Kult.
Jo hardere jeg skrubber, desto bedre er livet mitt."
Jeg skrubber som pokker.
Jeg bare: "Du er ikke slem, du hjelper til!"
Beena ser det, og hun liker det.
Hun bare: "Hei…"
Og jeg bare: "Hei."
Hun klemmer meg i armen og bare: "Hasan… hei."
Og jeg bare: "Hei!"
Hun klemmer meg hardere.
Hun bare. "Hasan, jeg sier 'hei'."
Det her er et sånt 'hei'."
River av meg klærne, dytter meg på sofaen.
Jeg er nunga putunga på sofaen!
Jeg er splitter naken på sofaseksjonen.
Bare på grunn av oppvasken, så lavt ligger lista.
Men alt er bygget på en løgn.
Men hva gjør jeg? Sier jeg til kona: "Hold opp.
Vi kan ikke fullbyrde handlingen.
Jeg har tungen til en slange!"
Nei!
Man må ta det som kommer her i livet.
Selv om det bygger på løgn.
Så vi gjør det.
Heit,
monogam
omgang!
Uken etter, sier jeg: "Legg ut Saudi-episoden!"
Senere
ser saudierne den.
De bannlyser den.
Neste morgen våkner jeg med Beena,
og jeg åpner telefonen og den trender verden over.
Jeg åpner Twitter, og bare: "Å, faen.
Nå sliter jeg."
Den klatrer på listene.
Jeg bare: "Å, faen!
Nå får jeg sparken."
Så blir jeg større enn BTS, og bare: "Å, faen!
Tror jeg begynner å bli…
berømt."
Likes, kommentarer, retweets,
gi det til meg!
Alle i hele verden bryr seg om meg
uten noen spesiell grunn.
I én dag visste jeg hvordan det var å være
Pete Davidson!
Å, faen!
Å, herregud!
Sosiale medier gjorde meg så gal at jeg blåste i drapstrusler.
Jeg åpnet telefonen, det sto: "Hei, kom aldri til Saudi Arabia."
Sverd-emoji.
Fersken.
"Vil du bli hengt, Khaled?
For hvis du stikker ditt sverd i min fersken, dreper de oss!"
For første gang hadde jeg innflytelse.
En drøm i oppfyllelse.
Når du har innflytelse, vil alle være venn med deg.
Dagen etter ringer redaktøren i Time.
"Hei, jeg er redaktøren i Time. Er dette Hasan Minhaj?"
Jeg sier: "Jeg er ham."
"Vil du være en av Times 100 mest innflytelsesrike personer i verden?"
Jeg bare: "Jeg elsker lister."
Beena og jeg kommer på Times 100-middagen. Redaktøren ser meg, har en helt syk kjole.
Hun sier: "Herregud, skatt. Takk.
Takk for at dere kom
til vår upretensiøse middag.
Vi har 100 stoler til 100 influensere.
Du er en av dem."
Jeg bare: "Ja, kult… hvorfor er denne stolen tom?"
Hun bare: "Den tilhører Loujain."
Jeg bare: "Hvem?"
"Loujain. En kvinnelig saudiarabisk aktivist
som nå blir torturert for å ha kjørt i Saudi Arabia.
Hun kan åpenbart ikke komme.
Så vi ville hylle ditt mot."
"Motet mitt?"
"Kan du utgi en skål etter Dwayne?"
"Hvem?" "The Rock." Han går opp.
"Hei, jeg vil utbringe en skål for Teremana-tequila og trapesmusklene mine."
Alle bare: "Ja!"
"Fremtidig president!
Gi Hasan applaus!"
Jeg bare: "Hei, alle sammen.
Takk for invitasjonen til Illuminati-middagen deres.
Jeg lagde en episode om Saudi-Arabia,
men vi bør hylle personen som ikke kan være her i kveld.
Hun heter Loujain. Hun skulle sittet i den stolen."
Jeg hører sidedøren åpne seg.
Ut fra skyggene kommer et individ.
Inn i rommet kommer
Jared Kushner.
Som forresten er WhatsApp-venn
med kronprinsen av Saudi Arabia.
Han ser den tomme stolen.
Loujains symbolske stol.
Han setter seg i stolen hennes.
Nå begynner Adderall-medisinen å funke.
Jeg bare: "Jeg skal sette fyr på den jævelen der."
Beena ser blikket mitt. Hun bare: "Ikke kryss den grensen, Hasan.
Jeg bare: "Det er for sent, Beena."
"Damer og herrer, det har skjedd noe uventet.
Dere vet…
Jeg vet vi snakket om Loujain, men rent hypotetisk,
tenk om noen her kjente kronprinsen
og kunne fått Loujain ut av fengsel?"
Så ser jeg direkte på Jared Kushner.
Som dere vet, det er mange mektige mennesker her,
og det hadde vært sprøtt om, tja, om det var…
en høytstående tjenestemann i Det hvite hus som…
kan WhatsAppe MBS og si: "Hei, kanskje…
du kan hjelpe denne personen ut av fengsel."
"Og her det sykeste, hypotetiske person.
Du kommer unna med det,
WhatsApp har nemlig ende-til-ende kryptering.
Ingen får vite om det.
God natt."
Jeg setter meg, og ingen ler.
Vi setter oss i bilen og Beena er rasende. Hun bare: "Hasan, du er ute av kontroll."
Jeg bare: "Jenta mi…
ta opp telefonen din!
Likes, kommentarer, retweets!
Jeg trender først igjen!"
Jeg lar kommentarene rulle inn,
og jeg bare: "Kom til pappa, gi meg det!
Gi meg all hederen!
Fyll hullet som aldri ble fylt av foreldrene mine!
Nam, nam.
Så godt!"
Hun bare: "Kult, du gjorde det for aktivistene."
Jeg bare: "Ja.
Feeden er aktiv."
"Elsker hvordan du kun bryr deg om disse temaene foran kamera."
Jeg bare: "Ja, ikke sant?
Bilder, eller det har ikke skjedd."
Ikke døm meg, Brooklyn.
Dere er akkurat som meg.
Jeg har sett på dere i hele kveld. Dere klikker uten telefonene deres.
Jeg har telefonene deres.
Jeg prater med deg nå.
Han kan ikke filme det her. Har det da skjedd?
Må du huske det i hodet ditt som en jævla taper?
Hva er flest antall likes du har fått på et bilde?
Åttiseks.
Åttiseks?
Åttiseks.
Hadde jeg bare fått 86 likes på et bilde, hadde jeg tatt selvmord.
Vet dere hvor mange likes pappa fikk på Kushner-stuntet?
Pappa fikk 347,391.
Og når man får smaken av innflytelses-kokainet,
sosiale medier-metamfetaminen.
Facebook-fentanylet.
Jeg måtte ta i hardere. Jeg dør for likes!
Jeg har det! Vi går etter alle verdens diktatorer.
Bolsonaro i Brasil. Vi tar ham.
Duterte på Filippinene, vi tar ham.
For å kødde med den indiske familien, dro jeg på Trump-Modi-opptøyene i Houston.
Føler dere at vi har ankommet nå?
Vi har det. Tror vi har det.
Hasan!
Du er anti-indisk, mann!
Å, kom igjen.
Du respekterer ikke India, Hasan.
Modi. Gå, Modi.
Jeg vet at du er fra Sacramento!
Jeg er det!
Det er flaut at du er fra Sacramento, mann!
Du skal respektere Modi, India og hinduer!
Ja, jeg vil ha et bilde, mann.
Alle vil ha innflytelse!
Alle indiske onkler vil ha innflytelse.
Jeg la det ut på Instagram, det ble platinum igjen!
Jeg kommer tilbake til New York.
Jeg triller babyen min i vognen.
Alle vet hvem jeg er.
Jeg kommer til bygget mitt, til og med dørvakten så meg
og sa: "Stopp, Hasan!
Du må respektere Modi,
India
og hinduer!"
Jeg bare: "Du er fra Puerto Rico, Carlos."
Han bare: "Jeg vet det, men jeg så greiene på Instagram.
Det var morsomt.
Du har fått fanpost." Jeg sa: "Gi meg fanposten, Carlos."
Han gir meg en bunke med brev, jeg åpner et.
Jeg snur det og masse hvitt pulver faller ned i vognen.
Det faller på skulderen til min datter.
I nakken, på kinnene hennes.
Hun stirrer på meg.
Jeg løper og sier det til Beena.
Nå kan jeg ikke lyve.
Vi drar ned til sykehuset,
men denne gangen på akutten.
Sekundet de ser babyen, river de av henne klærne
og tar henne med seg.
Beena og jeg sitter på venterommet i timevis,
og vi snakker ikke.
Ved midnatt kommer sykepleieren med datteren min.
Men hun er med en etterforsker.
Og etterforskeren tar hånden ned i lommen
og tar opp en liten plastpose
med hvitt pulver.
Han sa: "Mr. Minhaj, du er veldig heldig.
Dette er ikke ekte miltbrann.
Men jeg har jobbet lenge nok til å vite at dette ikke kommer fra ingenting.
Så jeg må spørre deg, unge mann:
hvem i all verden har du terget?"
"Alle."
"Må du gjøre det?"
Jeg bare: "Jeg vet ikke.
Vet ikke hvorfor jeg gjør det."
De gir babyen til Beena,
og jeg strekker meg for å holde datteren min.
Beena lar meg ikke røre henne.
Og det knuser meg.
Kommer hjem, hun legger babyen, så sier hun endelig noe.
Hun sa: "Greit, vi snakker om dette én gang,
så snakker vi aldri om det igjen.
Eneste grunnen til at vi er her i kveld
er fordi du valgte innflytelse over barna våre."
Jeg sa: "Barna?
Sa du barna?"
Hun sa: "Jeg er gravid."
Jeg bare: "Oppfølgeren?
Hadde Arjun rett?
Han er jo bare osteopat."
"Du får si hva du vil på scenen,
og vi må leve med konsekvensene.
Har du i det hele tatt en grense?
Dette er jo galskap.
Jeg driter i om Time mener at du er en influenser.
Setter du barna mine i fare igjen, går jeg fra deg på sekundet."
Det er kusinen hennes.
Det var ekte.
Beena har rett.
Det er sprøtt fordi min første vits reddet livet mitt.
Nå har de dumme vitsene mine nesten kostet mitt barns liv.
Faen ta det her. Det har gått over styr.
Jeg vil ikke være komikernes Tupac.
Seriøst, jeg vil leve for å se disse retweetene.
Om noe vil jeg være komikernes Puffy.
Jeg vil leve mens mer talentfulle folk dør rundt meg.
Det er drømmen!
Beena sa: "Vet du hva det tristeste er, Hasan?
Alle kjenner deg, hva? Du er Log Kia Kahenge-fyren.
Nei, du driter i hva andre 'tenker' om deg."
Jeg kjenner deg, din jævel.
Du bryr deg veldig om hva folk tenker om deg."
Jeg sa: "Hvordan kan jeg ikke bry meg?"
Hver gang jeg tar opp telefonen, hører jeg hva dere sier om meg.
Når jeg sjekker telefonen, ser jeg:
"Hvorfor ser Hasan ut som en grevling på Adderall?"
Jeg ser det!
"Hvorfor ligner denne tegneseriefiguren ut som Hasan Minhaj?"
Jeg ser det!
"Å, brune jenter slåss over lett-Hasan Minhaj."
Jeg ser det!
Og det sårer meg!
Fordi det stemmer, rasshøl!
Jeg ser ut som en grevling på Adderall.
Men vet dere hva det betyr?
Hvis jeg hører hva dere sier om meg,
kan konger det også.
Tenk på det.
Vladmir Putin.
Narendra Modi.
Bror Eric.
Kronprinsen.
Fresh prince.
De liker ikke å bli gjort narr av.
Derfor elsker jeg å være narr.
For uansett hvor mye penger, makt eller berømmelse man har,
kan man ikke kjøpe seg ut av latterliggjøring.
Men Beena har rett.
Jeg må ha en grense.
Jeg sa: "La meg gjøre det godt igjen
på samme måte som alle drittfedre.
Jeg kjøper meg tilbake i hjertet hennes."
Alle inn i Hondaen. Jeg, Beena, babyen, inn i bilen.
Kjører til skolen neste dag. Gjett hvilken dag det er?
Ikke fotodag!
Det var bokmesse!
Ja! Husker dere bokmessen,
karnevalet for kapitalisme hvert år?
Dørene åpnet seg, bokmesse-mannen kom ut
og sa: "Hei, hvor høyt er dere elsket av foreldrene deres?
Noen av dere får bøker, de fleste får linjaler."
Og man bare: "Nei!"
Jeg bare: "Jenta mi, pappa kjøper ut baren.
Vi kjøper alle bøkene."
Barnevaktklubben, alle sammen. Gåsehud, alle sammen.
Dr. Seuss, alle sammen, de rasistiske også.
Jeg tar dem, og sier: "Se her.
Se her, Connor."
Han sa: "Fint for deg, Hasan." Jeg sa: "Hva er problemet, Connor?
Jeg har prøvd å få kontakt i hele år, men du slipper meg ikke inn.
Hva jobber du med, egentlig?"
"Jo, herr komiker, i motsetning til deg har jeg en ordentlig jobb.
Jeg jobber for Alden Global Capital.
Jeg jobber med strategiske anskaffelser og belånte oppkjøp.
Vet ikke om du har sett LinkedIn-profilen min."
Jeg bare: "Connor, jeg er komiker.
Vi er ikke på LinkedIn."
"Hva gjør du?"
"Vi kjøper opp selskaper med gjeld.
Vi tømmer dem, gir de fleste sparken.
Så selger vi det for en fortjeneste
takket være moi."
Jeg bare: "Kult. Stjeling?"
"Du belærer meg om stjeling?
Kanskje du og Beena skal belære datteren deres?
Datteren deres er en tyv."
Jeg snur meg rundt og jenta mi legger bøker ned i sekken.
Hun går ut med bøkene,
men bare jeg kan si det. "Hva gjør vi, Beena?"
Hun griper meg og sier: "Hasan, sett fyr på jævelen."
Jeg sa: "Nei, Connor, hun stjeler ikke.
Hun driver faktisk med 'strategisk oppkjøp' av bøkene.
Vi vil ha fortjeneste."
Dagen etter kommer jeg på kontoret og sier: "Produsenter, alle på kontoret!
Fortell meg alt som er å vite om Alden Global Capital.
Denne episoden er for familien min."
Produsentene bare: "Alden Global Capital er involvert i belånte…"
"Oppkjøp?" "Hvordan visste du det?"
Jeg bare: "Hørte det på skolens bokmesse."
De bare: "Greit, supert…"
Så det viser seg at Connor og sjefen hans, Randall Smith,
tømmer lokale nyheter over hele landet.
De ga nesten alle sparken, de solgte eiendommene
og solgte det med fortjeneste,
og Randall Smith brukte den fortjenesten til å kjøpe 16 hus.
Ett av dem ligger rett nedi gaten for
Jeffrey Epstein.
Nå er dere på Adderall-kick.
Jeg bare: "Produsenter!
Idé til en vits.
Vi setter opp reklametavler på de største markedene
Alden Capital tømmer
og det skal stå: 'Randall Smith elsker pedofile.'"
I Salt Lake City, Utah, i Raleigh, North Carolina,
i Miami, Florida.
Sett dem opp!"
Dagen etter ringer Sam, sjefsadvokat i Netflix, og driter i buksa.
"Hasan, har du gått fra vettet?!
Avbestill reklametavlene. Det er ikke morsomt!
Det er æreskrenkelse!"
Jeg bare: "Sam, slapp av.
Du er advokat.
Du vet ikke hva som er morsomt."
Det dreper ham, han bare: "Det er mulig,
men det kan du ikke gjøre.
Ikke kryss den grensen!"
Jeg bare: "Hvorfor ikke, Sam?"
Han bare: "Flott spørsmål, Hasan.
Ifølge amerikansk erstatningslov,
er det noe som heter 'rimelighetsvurdering.'
Det står at en vits ikke er æreskrenkelse
om den åpenbart er en vits for en fornuftig person.
Høyesterett har avgjort flere ganger
at de fleste amerikanere er fornuftige og av gjennomsnittlig intelligens."
Jeg bare: "Sam, jeg vet ikke hvordan matten funker her,
men jeg tror gjennomsnittlige amerikanere har under gjennomsnittlig intelligens."
"Retten er uenig.
De tenker mer om folket.
Og helt ærlig, det burde du også."
"Det hadde vært fint å leve i den verdenen.
Det er en verden jeg vil leve i."
Jeg vil ha et fornuftig publikum.
Jeg vil kunne bytte mellom satire og oppriktighet
og stole på at dere forstår forskjellen.
Stole på at dere ikke tar meg ut av kontekst.
Alt her i kveld er bygget på tillit.
Hvorfor tror dere jeg har show i denne LED-skateparken?
Jeg ser latterlig ut!
Alt er bygget på tillit her.
Dere stoler på meg, jeg stoler på dere.
Derfor tok jeg telefonene deres.
Jeg måtte!
Jeg kjenner dere ikke! Men jeg kjenner dere.
Det er mange ting jeg tenker og tror, men er redd for å si høyt.
Men jeg må stole på dere.
Kan jeg stole på dere, Brooklyn? Kan jeg virkelig det?
Greit, hør på meg. Greit, jeg sier det.
Jeg vet at alle liker Starbucks,
men jeg hater at de har en drikke som heter Chai-te!
Chai er te!
Dere sier te-te, dumminger-dumminger.
"Hei, vil du ha litt nan-brød?"
"Dra til helvete!
Faen!"
Bryllupet til Priyanka Chopra var falskt.
Hvorfor kan vi ikke si det?
Hvem gifter seg med Nick Jonas uten ironi?
Malala følger meg på Instagram.
Og jeg følger ikke henne!
For to år siden ble jeg spurt om kjønnspronomen
i et møte,
og jeg ble redd.
Jeg sa bare: "Meg."
Beklager!
Men jeg er meg!
Og du er deg!
Og dette er oss!
Det tror jeg på.
Jeg syns det er uetisk
å bruke penger som ikke er dine
for å kjøpe noe som ikke er ditt,
og deretter tjene penger som er dine…
og svindle fattige mennesker på veien.
Så jeg sa: "Greit, Sam.
Jeg tar ned reklametavlene.
Men hva med et 30-minutters dypdykk i hvorfor gribbefond er galt,
og forteller vitsen på denne måten?"
Jeg sier overhodet ikke
at Randall Smith er pedofil
eller at han vil beskytte pedofile.
Ser du det?
Det er ikke sant.
Han bare: "Ja…
Det funker."
Legg ut episoden!
Uken etter triller jeg babyen i vognen.
Carlos ser meg og sier: "Hei, bror. Du har fått post."
Jeg bare: "Faen ta deg, den kan du åpne."
Han river den opp: "Pokker, du blir saksøkt."
Hva? "Mr. Minhaj, vi skriver på vegne av vår klient Randall Smith
angående 'komedie'-showet Patriot Act. Jeg er ikke fornærmet for at de saksøker.
Jeg er fornærmet fordi de skriver 'komedie' i anførselstegn.
Jeg er liksom ikke ekte komiker, som: "Dette er sønnen min, han er DJ.'"
"Ditt 'program'"… Det er helt ekte!
"…anklager feilaktig om pedofili."
Det har jeg aldri sagt.
"Dette brevet er en anmodning om å trekke tilbake påstandene.
Vi ser frem til å høre fra deg."
Jeg bare: "Sam, du lovte, alle amerikanere er fornuftige.
Jeg burde stole på dem. Hva faen gjør jeg?"
Han bare: "Ro deg ned, Hasan. Kom på kontoret mitt.
Jeg lever for disse øyeblikkene."
Drar til kontoret, Adderallen begynner å funke.
Men det heter kokain.
Sjekk det ut! "Kjære Randall Smith & advokat.
Vi er advokatene til komikeren Hasan Minhaj."
Jeg bare: "Ingen anførselstegn! Kult!"
"Påstander fra Mr. Smith vil mislykkes i henhold til loven.
La meg forklare dere
rettsvitenskapen
bak vitser.
Aller først, Patriot Act er komedie.
Seere forstår at Minhaj peprer samfunnstemaer med vitser,
satire og parodi.
Den andre fatale feilen i brevet er din manglende evne til å forstå kontekst.
Mr. Minhaj leverer sine vitser med store øyne og flaksende armer.
Som du vet sier mange at Mr. Minhaj ligner på en…
grevling på Adderall."
Vær fornuftig.
Som dere vet, Høyesterett har dømt publikum…
dere…
dere er ikke dumme.
Dere kan forskjell på satire og oppriktighet.
Dere vet når jeg tuller, dere vet når jeg er alvorlig.
Osteopater…
Jeg vet at dere er flinke leger.
Men 86 likes er dritdårlig!
"Til slutt foreslår vi at du ser episoden det gjelder på nytt.
Om du vil at Mr. Minhaj skal trekke tilbake uttalelsen og si:
'Jeg sier overhodet ikke, ikke at Randall Smith liker pedofile,'
så bare si ifra.
Vi ser frem til å høre fra deg."
Jeg bare: "Sam,
send det!"
Gjett hva?
Vi hørte aldri fra de rasshølene igjen.
Jeg løper hjem til Beena, holder brevet.
Jeg bare: "Beena, skatt, jeg tok feil.
Sam er morsom selv om han er advokat.
Brevet må rammes inn."
Hun ser på det og sier:
"Det er et godt brev.
Men jeg er ikke redd de gode brevene. Jeg er redd det neste dårlige brevet.
Og det neste brevet etter det. Det bekymrer meg."
Jeg bare: "Du trenger ikke bekymre deg mer.
Du spurte meg for lenge siden
om jeg har en grense?
Jo, jeg kjenner grensen min."
Hun bare: "Å? Hva er den?"
Jeg bare: "Jeg er kun villig til å ta vitsen
så langt jeg overhodet kan,
juridisk…
helt til punktet der
det skader familien vår."
Der er grensen min.
Jeg har mistet mye i livet mitt, jeg kan ikke miste familien min.
Hun begynner å smile.
Hun klemmer armen min.
Og hun sier: "Hei!"
Tusen takk, Brooklyn.
Tusen takk.
Setter pris på dere. Tusen takk.
Tekst: Lene E.