Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אלוהים ברא את בני האדם,‬
‫ואז כשהבין שהם אומללים‬ ‫שלח להם את ה"דומים".‬
‫הם נדדו, ניגנו ושרו‬
‫בתקווה לגעת בלבבות…‬
‫אתה כזה חסר תועלת! לעזאזל!‬
‫בוא הנה!‬
‫מה אני אמורה לעשות עם הפר הזה?‬ ‫כבר יש לנו שניים!‬
‫אל תהיי כזאת, ספורה. הזין שלו מפרנס אותנו.‬
‫עשה לי טובה! אם היית דואג לזין שלך‬ ‫במקום לזה של הפר‬
‫אולי היה לנו ילד עכשיו.‬
‫תפסיקי להביך אותי!‬
‫לא אפסיק! למה לי? בוא הנה!‬
‫פירוז, זוז הצדה!‬ ‫-בחייך.‬
‫סרסור הפרים הזה מטריף את דעתי.‬ ‫-את עושה סצנה. מספיק.‬
‫אני לא סרסור פרים!‬ ‫-אתה כן!‬
‫אני קלנדר המרביע!‬
‫אז תרביע כבר!‬ ‫-כולם מכירים אותי!‬
‫אני הולך.‬ ‫-תן לי להרביץ לו!‬
‫הנה אתה. בוא, פירוז. בוא, בנאדם.‬
‫תביא את זה הנה, נראה את זה לאדון מורשיט.‬
‫אתה רואה? אעשה זאת כך בדיוק, הנה.‬
‫זה יהיה קלי קלות.‬
‫בסדר? טוב.‬
‫קדימה. תחזיקו אותו, בחורים.‬
‫תחזיקו אותו.‬
‫בואו נמצא את השן הבעייתית.‬
‫תפתח פה גדול. זהו זה.‬
‫עוד קצת.‬
‫הנה היא. רואים? השן הזאת.‬
‫רגע. אל תזיז את הלסת.‬
‫חכה. תפסתי אותה!‬
‫רואה?‬
‫השורש בגודל קרן של פר.‬
‫החלק העליון רקוב.‬
‫הוגיר!‬
‫מה יש, התון?‬
‫אבא שלכם שוב ברח.‬
‫מה?‬
‫קח את השן שלך.‬
‫בואו נלך למצוא אותו.‬
‫זה יקל על הכאב, בסדר?‬
‫קדימה. אנחנו נחזור, אדון.‬
‫אני אפתח את הדלת שלך.‬
‫אני אנקה את הבוץ מהנעליים ואיכנס לביתך.‬
‫ואני אגיד, "דילו! הנה אני!"‬
‫אני אגיד, "אני כאן, דילו.‬
‫אני בבית שלך."‬
‫לא היית עם סבא אתמול בלילה?‬
‫הוא הכריח אותי לכתוב שיר, ואז הלך לישון.‬
‫לעזאזל.‬
‫סע בדרך הצדדית כדי שנוכל להשיג אותו.‬
‫בסדר.‬ ‫-לעזאזל, סבא.‬
‫הוא לא מסוגל להתאפק.‬
‫את תבהי בי.‬
‫את תבהי בי ותחשבי.‬
‫את תבהי בפרחים‬
‫ואז תסתכלי עליי.‬
‫ואת תגידי, "מירזה. בוא נלך, מירזה".‬
‫אבא!‬
‫לעזאזל. אלה הילדים.‬
‫אבא!‬ ‫-זוזו לי מהדרך, ילדים!‬
‫אבא, עצור.‬
‫תזוזו לי מהדרך.‬
‫אתה תביך את כולנו!‬
‫תעזוב אותי בשקט! למה שאביך אתכם?‬
‫אח.‬
‫-מה?‬
‫הוא אומר שהוא נוסע לדילו.‬
‫תגיד לו שהוא צריך לחזור,‬ ‫ושנביא את דילו לכפר.‬
‫הוא יאמין לנו?‬ ‫-כן.‬
‫אם לא, נכריח אותו לחזור.‬
‫אבא, בוא נחזור לאוהל.‬
‫לא! אני נוסע לדילדו. אל תפריעו לי.‬
‫אבא, בחייך!‬
‫תפסיק להגיד לי "אבא" ותסתלק מכאן!‬
‫שלא תעז.‬
‫לא, אבא. מה אתה עושה?‬
‫תעזוב אותי בשקט.‬ ‫-אבא, לא. אני אפול.‬
‫לך.‬
‫אבא ,תראה…‬
‫אמא מתה לא מזמן,‬
‫ואתה רודף אחרי נשים.‬
‫היא לא סתם אישה. דילו שייכת לי.‬
‫בחייך.‬
‫איך אתה מסוגל לבייש כך‬ ‫את זכר אימנו המנוחה?‬
‫תתבייש לך, אבא. זה לא בסדר.‬
‫מה יש?‬
‫אמא שלכם נפטרה.‬
‫ואני תמיד אהבתי את דילו.‬
‫הם לא הרשו לי ללכת אליה.‬
‫אם היו מרשים לי…‬
‫אז אמא שלכם לא הייתה אמא שלכם.‬
‫מספיק כבר. היי, פירוז.‬
‫אנחנו מנגנים הערב, נכון?‬
‫לך תכין את הכלים.‬
‫קדימה, נדים.‬
‫בוא הנה.‬
‫אני נשבע… מה תעשו איתו?‬
‫בוא נלך וזהו.‬
‫מה זה?‬
‫שמלת כלולות.‬
‫אני שונאת את הצבע.‬
‫מתוקה, שמלת כלולות היא תמיד לבנה.‬
‫אין אפשרות אחרת?‬
‫תלבשי אותה וזהו.‬
‫כבר עזבת את הבית בלי שמלה פעם אחת,‬
‫וכולם צחקו עלינו.‬
‫אי אפשר להתחתן בלי שמלה.‬
‫יש חתונה?‬
‫אני אוכל לרקוד?‬
‫כמובן, מתוקה.‬
‫בבקשה תלבשי אותה.‬
‫בסדר, אם שתיכן תעזבו.‬
‫הכלה, סומבול, לא נלהבת להתחתן.‬
‫רק אל תנגנו שירים עצובים.‬
‫שיהיה קצבי. שיהיה שמח.‬
‫שלא נעציב אף אחד.‬
‫אל תדאג, אדון.‬
‫אנו מנגנים כל כך טוב‬
‫שסבה וסבתה המנוחים של הכלה‬
‫יעלו מקבריהם וירקדו.‬
‫נגנו בזורנה כל הלילה.‬
‫אל תדאג, אדון.‬
‫ננגן בלי הפסקה.‬
‫אם תנגנו היטב הערב,‬
‫אתן לכם שני כבשים במקום אחד.‬
‫אין בעיה, אדוני. סמוך עלינו. אל תדאג.‬
‫בסדר. אז בהצלחה.‬
‫תודה.‬
‫אח.‬ ‫-מה?‬
‫אני צריך להשתין.‬
‫בסדר. רק תמהר.‬
‫סומבול?‬
‫בואי, מתוקה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תראה אותו מנגן. בוא הנה, אתה.‬
‫די, דוד.‬
‫מה קורה, פירוז?‬
‫שום דבר.‬
‫בוא ננגן היטב הלילה.‬ ‫-כן.‬
‫בוא ננגן מעולה.‬
‫כמובן.‬ ‫-נדים.‬
‫הריאות שלי עייפות. תנגן אתה בזורנה הלילה.‬
‫אני לא אפסיק.‬ ‫-יפה.‬
‫תזכרו, ביקשו מאיתנו שירים שמחים בלבד.‬
‫אם תיתקעו, תשאירו את זה לי.‬
‫אני אוביל.‬
‫בסדר.‬
‫ילדים, אל תעמדו כאן. לכו.‬
‫קדימה. לכו.‬
‫שלום.‬
‫אתה החתן?‬
‫כן.‬
‫יש לך חליפה יפה.‬
‫לבשתי אותה למענך.‬
‫תעשה כל דבר למעני?‬
‫כן.‬
‫מה זה?‬
‫מתוקה, די.‬
‫זה הגבר שלך.‬
‫אתה יכול לעשות את זה?‬
‫אני יכול.‬
‫אז קדימה.‬
‫אתה נשמע כמו חמור.‬
‫אני בעלך. שמרי על הפה שלך.‬
‫תכניסי קצת שכל לראש של הבת שלך‬ ‫כדי שהיא תדע לכבד אותי.‬
‫הנה הם.‬ ‫-כן.‬
‫מי עורך חתונה למטורללת?‬
‫הנה המטורללת.‬ ‫-כמה חבל.‬
‫הנה המטורללת.‬
‫למי אתם קוראים מטורללת?‬
‫פירוז!‬
‫הם הולכים מכות. כדאי שנמשיך לנגן. קדימה.‬
‫אחת, שתיים. אחת, שתיים, שלוש, ארבע!‬
‫נסה לא לדאוג יותר מדי.‬
‫לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫מי שטימא אותה, מי שעשה לה את זה,‬
‫ארור יהיה בגיהינום.‬
‫אתה חושב שהיא בתולה,‬
‫ואז לפתע מתברר לך‬
‫שהיא מוכנה כבר ללדת.‬
‫אל תדאג, אדון.‬
‫נסה להירגע.‬
‫אז להתראות.‬
‫תודה. לכו לכם.‬
‫בהצלחה.‬
‫כל טוב.‬
‫קדימה, נזוז.‬
‫הוא מתעורר.‬
‫קדימה, פירוז. תקום כבר. סוף סוף אתה ער.‬
‫הם באמת היו צריכים לריב?‬
‫זה עלה לנו בכבש.‬
‫איפה הכלה?‬ ‫-איזו כלה?‬
‫הכלה מהחתונה.‬
‫הם הלכו משם.‬ ‫-באמת?‬
‫לאן הם הלכו, אח?‬
‫החתן מחזיר אותה לאביה.‬
‫אח.‬ ‫-מה?‬
‫הכלה הזו…‬ ‫-כן?‬
‫היא האישה בשבילי.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫היא התאהבה בי ואני התאהבתי בה.‬
‫ברצינות?‬
‫מתי?‬
‫ממש לפני החתונה.‬
‫אח, אנחנו חייבים למצוא דרך.‬
‫מה תרצה שנעשה, פירוז?‬
‫החתן לוקח אותה חזרה.‬
‫אתה יודע, כי התברר שהיא לא בתולה.‬
‫לא בתולה?‬ ‫-כן.‬
‫תודה לאל!‬
‫אח.‬ ‫-כן?‬
‫אני פשוט יודע שליבה טהור.‬
‫איך?‬
‫אמרתי לך. הלב שלה קרא לי.‬
‫אז צריך למצוא פתרון.‬
‫ישנה דרך.‬ ‫-מה?‬
‫בוא נלך לבקש את ברכתו של אביה.‬ ‫-אתה צודק. בוא נלך.‬
‫נבקש ממנו כמו שצריך.‬
‫החתן מחזיר אותה ממילא.‬
‫היא לא נשואה.‬
‫זו זכותנו.‬
‫כן. נכון.‬
‫בוא נסתובב לאחור וניסע לשם.‬
‫תירגע. בוא נחזור קודם לכפר.‬
‫נשאל את אבא. נראה מה "כבודו" מירזה אומר.‬
‫כן. אבא.‬ ‫-כן.‬
‫אבא!‬
‫אבא.‬
‫מה…‬
‫מי קושר את אבא שלו?‬
‫תתירו אותי, ילדים.‬
‫תנו לי ללכת לדילו.‬
‫בטח, אבא.‬
‫אבא.‬ ‫-מה?‬
‫אני מבטיח לך שאביא לך את דילו.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫אני מבטיח. אני נשבע.‬
‫אבא, יש לי חדשות.‬
‫הבן שלך התאהב באיילה.‬
‫פירוז?‬ ‫-כן.‬
‫איילה, אה?‬
‫כן, אבא.‬
‫יש לה קרסוליים דקים?‬
‫כמו של חסידה.‬
‫אז מתי נלך להביא את האיילה שלך?‬
‫בוא נלך מחר, אבא.‬ ‫-כן.‬
‫אם ככה…‬
‫מחר יהיה לנו יום משמח.‬
‫רציתי להיות חתנך.‬
‫אבל בתך המיטה עליי חרפה.‬
‫אתה תטפל בזה, או שאני?‬
‫סומבול היא בתי.‬
‫באחריותי להשיב את כבודנו.‬
‫זה חם מדי. תוסיף עוד מים קרים.‬
‫הוגיר, הנהנתנות של אבא שלך ושל אחיך‬ ‫תסבך אותנו בצרות.‬
‫אמא, תמצאי לי גם בחורה.‬
‫תשתוק! אל תתערב.‬
‫למה את מכה אותו?‬
‫אם הכול יילך כשורה,‬ ‫נטפל מחר בעניין של פירוז.‬
‫ומה עם אבא שלך? מה תעשו לגביו?‬
‫הוא מסתובב עם זקפה כל היום.‬
‫תשמרי על הפה שלך, למען השם.‬
‫נפתור גם את הבעיה הזו.‬
‫הנה.‬
‫בית יפה בשבילנו.‬
‫"את יכולה‬
‫לאהוב שושנים‬
‫וגם סיגליות‬
‫אבל אל תשכחי‬
‫שסיגליות הן ביישניות‬
‫אבל שושנים תמיד נשארים"‬
‫הוגיר.‬
‫מי הבחורה הזו? לאן אנחנו נוסעים?‬
‫היא בתו של האדון סיימן.‬
‫היינו בחתונה שלה אתמול,‬
‫אבל החתן לקח אותה חזרה.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫אז הוא ייתן את ברכתו?‬
‫כמובן. למה שלא ייתן?‬
‫היא לא נשואה.‬
‫החתן לקח אותה חזרה.‬
‫פשוט נבקש. יהיה בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫הלב עושה מה שהלב רוצה.‬
‫היי, מירזה.‬ ‫-מה?‬
‫זה מה שקרה עם דילו?‬
‫אתה… תקשיב לי, סרסור פרים שכמותך.‬
‫בלבה, דילו תמיד רצתה אותי,‬
‫אז אני לא יודע על מה אתה מדבר, נבלה.‬
‫אל תהיה כזה.‬
‫עזרתי לסיימן עם הפרות שלו פעם.‬
‫כן?‬
‫הבת שלו יפהפייה ואלגנטית.‬
‫היא קורנת.‬ ‫היא הביאה אור לכל מקום אליו הלכה.‬
‫אבא.‬
‫קדימה. לא כדאי שנאחר.‬
‫מה עם תוף המרים והקמנצ'ה?‬
‫הכול ארוז.‬
‫כדאי שכלי הנגינה יהיו איתנו‬
‫כדי שנוכל להשמיע את דעתנו.‬
‫היי, פירוז.‬
‫דילו תצטרף אלינו בדרך לכלה שלך?‬
‫אבא, דילו היא אמא שלי?‬ ‫למה שאראה לה את הכלה?‬
‫תשתוק, ילד!‬
‫היא אמא שלך גם.‬
‫האישה שאביך אוהב היא אמא שלך.‬
‫אתה כזה שד משחת, פירוז.‬
‫רגע, קלנדר.‬ ‫-מה?‬
‫יש לי שאלה.‬
‫אני בטוח שנסתדר עם העניין הזה,‬ ‫אבל מה נעשה עם אבא?‬
‫מה נעשה?‬
‫למה? מה הבעיה איתו?‬
‫הבטחנו לו שנביא אליו את דילו.‬
‫לא אמרתם לו שלדילו היה בעל,‬
‫ושהיא מתה?‬
‫אם נגיד לו שהיא מתה,‬ ‫הוא ימטיר עלינו גיהינום.‬
‫תגידו לו, "היא הלכה לעבר האור".‬
‫אתה ממש מצחיק.‬
‫קלנדר, בחייך. אני מבקש.‬
‫בבקשה תעזור לנו.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫הרי אבא שלך מיוחם.‬
‫תפילות וקמעות לא יעזרו לו.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫זה סוד שידוע לכל המרביעים הטובים.‬
‫כשפר מיוחם, נותנים לו חציר.‬
‫אז בוא נגמור עם זה ונחזור מיד לכפר.‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫בואו. קדימה.‬
‫חבל שעוללת לנו את זה.‬
‫מה עשיתי לא בסדר?‬
‫אנחנו לא כאלה.‬
‫למה הכתמת את כבודנו?‬
‫אנחנו לא כאלה איך?‬
‫ננקה את זה אם יש כתם, אמא.‬
‫תביאי לי דלי. אני אשטוף את זה.‬
‫מה עוללת, מתוקה?‬
‫מי עשה לך את זה?‬
‫"יש לי ילד בחולצה לבנה‬
‫שמקפץ כמו עז שלוחה‬
‫הוא רואה איילה ואחריה רודף‬
‫הוא לא יודע את מי לשאול‬
‫אבל עדיין הוא צריך לשאול‬
‫אז הוא עומד כאן לפניך‬
‫אדון סיימן‬
‫אדון סיימן"‬
‫מירזה מבני הפושה.‬
‫אין לי מושג על מה אתה מדבר.‬
‫אם יש לך מה לומר,‬ ‫אמור זאת כמו גבר, כך שאוכל להבין.‬
‫אבא, דבר בבירור.‬
‫קדימה, כולם.‬
‫"אל תשבור את לבה של בתך‬
‫אל תשבור את לבו של בני‬
‫אל תתן לבני לישון לבד‬
‫אל תתן לבתך לישון לבד‬
‫אדון איימן‬
‫אדון איימן"‬
‫מירזה מבני הפושה!‬
‫אבא, דבר איתו בישירות.‬
‫אבל איך?‬
‫אני לא יודע איך לומר את זה.‬
‫אדון איימן, תראה…‬
‫האם סומבול היא בתך?‬
‫כן.‬
‫האם פירוז הוא בני?‬
‫אני מניח שכן.‬ ‫-הוא כן.‬
‫לבו של בני‬
‫עורג לבתך סומבול.‬
‫למה כוונתך?‬
‫מה שהוא מנסה לומר‬
‫זה שברצון האל,‬
‫אנו מבקשים את ברכתך‬
‫לחתן את בתך סומבול עם בנינו פירוז.‬
‫אני מבין.‬
‫נהדר. כל עוד אנו מבינים זה את זה,‬
‫מה עוד נוכל לבקש, נכון?‬
‫הקשב, מירזה מבני הפושה.‬
‫באתם הנה כחברים, אבל לא תעזבו ככאלה.‬
‫למה הוא אמר את זה?‬
‫אני לא ממש יודע, אבא.‬
‫ריזה!‬
‫מי זה ריזה?‬
‫כן, אבא?‬
‫קרא לאחים שלך.‬
‫בסדר, אבא.‬
‫יש לו הרבה אחים.‬
‫אולי הם פשוט רוצים להיות יחד לכבוד המאורע.‬
‫היה עדיף אם הם לפחות היו חסים על מירזה.‬
‫כן, אבל אבא היה ישיר מאוד איתו.‬
‫פירוז הוא בנו, אחרי הכול.‬
‫למה לא נתת אפילו אגרוף אחד?‬
‫סבא, הם היו אנשים מבוגרים.‬
‫למי אכפת?‬
‫אתה לא חזק?‬
‫אין בך תועלת.‬
‫לאט יותר, לעזאזל!‬
‫טוב. זהו זה.‬
‫ספורה, אני נשבע…‬
‫אני נשבע שזה נראה בדיוק כמוך.‬
‫אתה חושב שחציר יכול להחליף אהובה?‬
‫למה לא? יכול אם צריך.‬
‫אז תכניס את הדבר הזה להיריון.‬
‫טוב?‬
‫קדימה.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫זה בדיוק מה שאעשה. את תראי.‬
‫אני אראה?‬ ‫-את תראי.‬
‫כבר ראיתי.‬ ‫-מה ראית?‬
‫אני עדיין רואה.‬
‫מה את רואה, ספורה?‬
‫או בעצם, אני ממשיכה לנסות לראות‬ ‫אבל לא מצליחה לראות כלום.‬
‫מה אני אמורה לראות בכלל?‬ ‫סרסור נטול זין שכמוך.‬
‫לך לעזאזל.‬ ‫-ספורה, די!‬
‫רגע.‬
‫יש לי כזה ביש מזל.‬ ‫-די!‬
‫לך מכאן!‬
‫תכתוב, נדים.‬ ‫-לכתוב מה, סבא?‬
‫"את יכולה לאהוב שושנים.‬
‫וגם סיגליות.‬
‫אבל אל תשכחי, סיגליות הן ביישניות.‬
‫אבל שושנים תמיד נשארים"‬
‫היי, אבא.‬
‫תן לי לראות.‬
‫אבא.‬ ‫-מה?‬
‫"אבל אל תשכחי, סיגליות הן ביישניות.‬
‫אבל שושנים תמיד נשארים"‬
‫אבא.‬ ‫-כן?‬
‫זה בקשר לדילו.‬
‫מה קרה לה?‬
‫שום דבר, אבא.‬
‫אל תגיד לי שהיא מתה.‬
‫כמובן שלא, אבא. חס ושלום.‬
‫אבא, הבאתי לך אותה.‬
‫לזה אני קורא בן טוב.‬
‫איפה היא?‬
‫תזכיר לי מי הביישניות?‬
‫איפה היא?‬
‫איפה דילו?‬
‫אבא, תבין, דילו קצת חולה.‬
‫זה בסדר. אני אטפל בה.‬
‫לא חולה מהסוג הזה.‬
‫כלומר, תוכל לראות אותה,‬
‫אבל לא תוכל להתקרב אליה.‬
‫תוכל לדבר איתה אבל לא לשמוע אותה.‬
‫ואבא, הרופא אמר‬
‫שאם תיגע בדילו,‬
‫היא תמות.‬
‫"את יכולה‬
‫לאהוב שושנים"‬
‫אבא, תקשיב.‬
‫אל תחצה את הקו הזה, בסדר?‬
‫ככה הרופא אמר.‬
‫"דילו תמות אם הוא יחצה את הקו", הוא אמר.‬
‫בסדר. תנו לי להיות איתה לבד.‬
‫תנו לי להתפלל למענה ולדבר איתה.‬
‫בואו נלך.‬
‫אני אישאר כאן,‬
‫ואתפלל.‬
‫דילו?‬
‫דילו, ברוכה הבאה.‬
‫ברוכה הבאה, דילו.‬
‫את חולה?‬
‫אני שמח שאת כאן.‬
‫אני כל כך שמח.‬
‫את לא חולה, נכון? את בסדר.‬
‫"דמעותייך‬
‫נמהלות בדמעותיי‬
‫ריסייך נוגעים בלבי‬
‫אל תאמרי דבר‬
‫די‬
‫אל תעזי לדבר‬
‫לבך כבר שר ללבי‬
‫כמו זמיר"‬
‫נו?‬
‫הוקל לך, אבא?‬
‫כמובן.‬
‫עוד יותר מהאיחוד עצמו,‬
‫רק לומר את שאשר על לבך,‬
‫מביא הקלה גדולה.‬
‫מה אני אעשה, אבא?‬
‫קח את הקמנצ'ה שלך‬
‫ולך תאמר מה שיש לך לומר.‬
‫אל תשמור את זה בפנים.‬
‫אם היא אוהבת אותך…‬
‫היא תלך איתך.‬
‫מה כוונתך?‬
‫שפשוט אלך לבקר אצל האיילה שלי?‬
‫הגיע הזמן שתעשה זאת.‬
‫לך אליה כל עוד לבך בוער.‬
‫אתה כאן.‬
‫כן, אני כאן.‬
‫ריזה.‬
‫עשה זאת מהר.‬
‫עשה זאת בשקט בלי למשוך תשומת לב.‬
‫בסדר, אבא.‬
‫אחר כך נדאג לשאר.‬
‫נגיד שהיא נטלה את חייה.‬
‫כן. זה מה שנגיד.‬
‫הם נבהלו?‬
‫הפחדת אותם.‬
‫אנחנו הפחדנו אותם.‬
‫אל תדאגי.‬
‫הם לא יעשו כלום.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-נברח.‬
‫יש לך חיוך יפהפה.‬ ‫-אתה גורם לי לחייך.‬
‫יש שם שד או משהו.‬
‫איפה?‬
‫באסם.‬
‫איך זה קרה?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬
‫בוא איתי.‬
‫בוא.‬
‫נביא את האימאם שיתפלל למענה.‬
‫הילדה המסכנה. בואו נקרא להודג'ה מהכפר.‬
‫תקרא לקלנדר מבני הפושה.‬
‫איזו מסכנה, אחז בה שד.‬
‫ממש מוזר.‬ ‫-היא צריכה שהאימאם יתפלל למענה.‬
‫תראו אותה.‬
‫הכנסתי את החציר והוא גדול עכשיו‬
‫כל הכוח לאיבר מינו של השור"‬
‫קלנדר? הנה אתה. היי, קלנדר.‬
‫זה חשוב.‬
‫מה אתה רוצה, לעזאזל?‬
‫זה חשוב, קלנדר.‬
‫אבא שלך ברח שוב?‬
‫לא. אבא של סומבול מתכוון לזמן אותך.‬
‫אני מבין. הוא צריך עזרה עם פרה?‬
‫לא, בנאדם. שום פרה.‬
‫הוא חושב שדיבוק אחז בסומבול.‬
‫דיבוק של שד?‬
‫לא. אני הדיבוק שלה.‬
‫אז אתה השד האמיתי כאן, פירוז.‬
‫תפסיק, קלנדר.‬
‫אין לנו זמן לבדיחות.‬
‫אתה חייב לעזור לי.‬
‫יש לי פתרון.‬
‫מה?‬
‫נהרוג את סומבול לפני שהם יהרגו אותה.‬
‫זה הפתרון שלך?‬
‫למה שנהרוג את האיילה שלי?‬
‫נעשה שזה ייראה כאילו שהרגנו אותה.‬
‫הם יחשבו שהיא מתה, אז הם לא יהרגו אותה.‬
‫אה… אני לא מבין.‬
‫אתן לה שיקוי.‬
‫היא תיראה מתה למשך יום אחד.‬
‫סיימן יאמין לזה,‬
‫אז הוא לא יהרוג אותה.‬
‫השאר תלוי בך.‬
‫אה… עכשיו אני מבין.‬
‫כלומר, אני מסכים, אם היא לא תמות.‬
‫היא לא.‬
‫עכשיו עזוב אותי בשקט.‬ ‫-תודה, קלנדר.‬
‫די כבר. לך מפה, ילד.‬
‫אין כמוך.‬
‫קישטה. לך מפה.‬
‫שאלוהים יהיה בעזרך.‬
‫את עומדת למות.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת, שאנחנו נהרוג אותך.‬
‫איך סיימן יוכל להרוג אותך‬ ‫אם נעשה זאת לפניו?‬
‫הוא לא יוכל.‬
‫ואחרי זה, נברח ביחד.‬
‫אתה תברח עם הגווייה שלי?‬
‫אתה לא אוהב אותי?‬
‫בחייך.‬
‫זה לא זה.‬
‫אני כן אוהב אותך.‬
‫את עומדת למות,‬
‫אבל בעצם,‬
‫את לא עומדת למות.‬
‫בסדר.‬
‫בשם אלוהים הרחמן והרחום.‬
‫תן לי את זה.‬
‫מה הבעיה שלה?‬
‫בכל פעם שאנחנו נכנסים,‬
‫אנחנו שומעים רעשים מוזרים.‬
‫דיבוק אחז בסומבול.‬
‫אלך להתפלל למענה.‬
‫אגרש את השד.‬
‫תישאר כאן.‬
‫אל תיכנס.‬
‫תן לי לבדוק אותה קודם.‬
‫אני צריך לדעת אם אני מכיר את השד.‬
‫בסדר? אתם תתפללו כאן.‬
‫אל תפסיקו.‬
‫תמשיכו להתפלל!‬
‫זה לא שד. זה משהו אחר.‬
‫כלומר, זה כן שד, אבל זה גם משהו אחר.‬
‫כן, שד,‬
‫אבל גם משהו אחר.‬
‫הוא נמצא בתוכה.‬
‫הוא הפך את גופה למשכנו.‬
‫הוא אפילו בנה לו שם נדנדה. הוא נהנה לו.‬
‫ממשיך להתנדנד לו.‬
‫הוא לא יעזוב לפני עלות השחר.‬
‫אין סיכוי.‬
‫אוי, סומבול.‬
‫אף פעם לא היית מאושרת.‬
‫אף פעם לא היה לך מזל.‬
‫חבל שאני לא מתי במקומך.‬
‫קומי. אני אמות במקומך.‬
‫אבא.‬
‫זה קוטל מזיקים.‬
‫היא התאבדה.‬
‫בסדר. זה מה שהגיע לה.‬
‫היא הענישה את עצמה על חטאיה.‬
‫זה באמת הגיע לה?‬ ‫-תהיי בשקט, אישה.‬
‫ריזה.‬
‫בוא נקבור אותה בהקדם האפשרי, בסדר?‬
‫כן, אבא.‬
‫את אורחתו של אלוהים.‬
‫את שייכת לכאן עכשיו.‬
‫לאביך יש לב של אבן.‬
‫הוא היה מוכן להרוג אותך.‬
‫אנחנו דומים כעת, את ואני.‬
‫פירוז הוא בני,‬
‫ואת בתי.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫דילו מחכה לי.‬
‫שלום, "כבודו" פירוז!‬
‫אתה עושה מה שמתחשק לך, נכון?‬
‫שקט, התון. אני אסביר.‬
‫הסתבכת בצרה?‬
‫לא. רק הבאתי את אהובתי לכאן.‬
‫בבקשה אל תספרי לאף אחד.‬
‫תשתוק.‬
‫באת הנה מרצונך החופשי?‬
‫כן.‬
‫בסדר. זה טוב.‬
‫אם באת מרצונך החופשי, תפקידנו להגן עלייך.‬
‫מה זה?‬
‫אביא לך בגדים.‬
‫את לא יכולה להסתובב בסמרטוט הזה.‬
‫זוכרת מה אמרתי קודם?‬
‫אף אחד לא יפגע בך כאן.‬
‫סבא!‬
‫הוא לא כאן.‬
‫דוד, מי זאת?‬
‫מי זאת מי?‬
‫זאת לא הבחורה שרצית?‬
‫לא. זאת לא היא.‬
‫זאת כן היא.‬
‫לא, זאת לא.‬
‫אני נשבע שכן, דוד.‬
‫אמרתי שלא. עכשיו צא מכאן, פרחח.‬
‫אז… איפה הייתי?‬
‫"אף אחד לא יפגע בך כאן."‬
‫כן. נכון.‬
‫תראי.‬
‫לבשתי את זה פעם אחת,‬
‫ומעולם לא שוב.‬
‫זה נועד לך, סומבול.‬
‫בחיי.‬
‫אלוהים ודאי עומד לצדך, סומבול.‬
‫יש לך מזל שפגשת גבר כמו פירוז.‬
‫אני לא בטוחה אם הוגיר היה מאוהב בי או לא.‬
‫הוא רק אמר לי שהוא יתחתן איתי.‬
‫הוא קיבל אותי בתמורה לשור וזורנה.‬
‫ואז השור מת,‬
‫ונשארה לו רק הזורנה.‬
‫אבי המנוח‬
‫ניגן בזורנה הזו במשך שנים.‬
‫הוא תמיד אמר,‬
‫"מתוקה, בכל פעם שאני מנגן בזורנה בחתונה,‬
‫אני חושב עלייך,‬
‫ואני מרגיש לא נעים עמוק בפנים."‬
‫זה מה שהוא נהג לומר,‬
‫אבל האמת שהוא היה עצוב בגלל שהשור מת.‬
‫אוי, מתוקה.‬
‫את נראית יפהפייה.‬
‫כמו חוגלה.‬
‫"הו, חוגלה‬
‫התאהבתי בך, חוגלה‬
‫ואת התאהבת בי, חוגלה‬
‫הו, חוגלה"‬
‫הזירה אינה מקום‬
‫לצעירים, לזקנים או לחולים.‬
‫אל תגרמו לחוגלה להשתתף ביותר משלושה קרבות.‬
‫"הו, חוגלה‬
‫הו, חוגלה‬
‫התאהבתי בך, חוגלה‬
‫ואת התאהבת בי, חוגלה‬
‫הו, חוגלה"‬
‫אבא.‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫אבא!‬ ‫-מה אתה רוצה, לעזאזל?‬
‫הלכתי לאוהל של סבא.‬ ‫-חכו!‬
‫כולם לעצור! ו…?‬
‫ואז…‬
‫ואז ראיתי…‬ ‫-מה ראית?‬
‫ראיתי את דוד פירוז בפנים.‬
‫אז מה?‬ ‫-אז מה?‬
‫זוכרים את הבחורה‬ ‫שניסינו ללכת להביא בשבילו?‬
‫כן.‬ ‫-האחים שלה הרביצו לנו.‬
‫כן.‬
‫ראיתי אותה.‬
‫מה?‬
‫מה עשית, פירוז?‬
‫מה הייתי אמור לעשות?‬
‫לתת להם להרוג אותה?‬
‫אתה תסבך אותנו בצרות.‬
‫כלומר?‬
‫הרי נאמר,‬
‫"לא משנה מה נעשה,‬
‫רצונו של אלוהים ייעשה."‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫לא ראוי לדון בזה מולה.‬
‫תסתלקו.‬
‫קדימה, כולכם. לכו!‬
‫קדימה. תפסיקו ללטוש עיניים. לכו.‬
‫לעזאזל, פירוז.‬
‫אתה באמת משהו.‬
‫גנבת את הבחורה כאילו היא תרנגולת.‬
‫מה הייתי אמור לעשות?‬ ‫להשאיר שם את האישה שאני אוהב?‬
‫אפילו בלי קשר לאהבתי אליה,‬
‫הייתי צריך לנטוש אותה למותה?‬
‫הוא היה עושה זאת אם הוא היה רוצה,‬
‫אבל לאלוהים היו תוכניות אחרות.‬
‫משאללה.‬
‫תגיד "משאללה", הוגיר.‬ ‫-משאללה.‬
‫היא לא הולכת לשום מקום.‬
‫גם אני התאחדתי עם אהובתי,‬ ‫ושום דבר רע לא קרה.‬
‫אבל, אבא,‬
‫אנחנו נסתבך בצרות.‬
‫אנחנו לא!‬
‫אף אחד לא יוכל לעשות לנו צרות.‬
‫זו לא בעיה שלכם.‬
‫אם בכלל, זו בעיה שלי ושל בני.‬
‫בסדר, אבא.‬
‫מה שתגיד.‬
‫אז כדאי שנחתן אותם.‬
‫כדאי?‬ ‫-כדאי.‬
‫תודה לאל!‬
‫מה היה…‬
‫מהו שם אביך?‬
‫סיימן.‬ ‫-סיימן.‬
‫אני יודע.‬
‫האם את, סומבול, בת סיימן,‬
‫לוקחת את פירוז, בן מירזה, להיות לך לבעל?‬
‫אני לוקחת.‬
‫האם אתה, פירוז, בן מירזה…‬
‫אני לוקח.‬
‫אתה…‬
‫אם כך, אני מכריז עליכם, כאן בפני האל,‬
‫כעל בעל ואישה.‬
‫הוגיר.‬ ‫-כן?‬
‫יהיה בסדר לדקלם מאל-פאתחה?‬
‫התון?‬
‫ספורה?‬ ‫-מה?‬
‫הוא רוצה לדקלם מאל-פאתחה.‬ ‫-בטח. הכוונה היא מה שחשוב.‬
‫אז קדימה. תפילה היא תפילה.‬
‫אם כך, מאל-פאתחה!‬
‫"ההלל לאל ריבון העולמים‬
‫הרחמן והרחום, אדון יום הדין‬
‫אותך אנו עובדים ובך אנו נעזרים‬
‫הנחנו בדרך הישר‬
‫דרכם של אלה שהיטבת עמם‬
‫לא אלה שכועסים עליהם‬
‫ולא התועים"‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫פירוז, מזל טוב.‬
‫תראה את זה.‬
‫זה נראה מדהים.‬
‫מהמם. פשוט יפהפה.‬
‫תסתכל.‬
‫רק למלכים יש שיניים טובות יותר.‬
‫אתה יודע מה אתה עושה, הוגיר.‬
‫אתה נראה הרבה יותר מכובד עכשיו, אדון.‬
‫בוא אגיד לך משהו, אדון.‬
‫הנשים שלך יבחינו בזה.‬
‫האישה הצעירה ביקשה את זה.‬ ‫אולי גם המבוגרת תרצה משהו.‬
‫תבוא מתי שרק תרצה. אנחנו תמיד מוכנים.‬
‫מי הבחורה הזו?‬
‫אה, היא? הבת של פארי.‬
‫היא הכלה שלנו עכשיו.‬
‫היא אשתו של פירוז.‬
‫היא לא דומה לכם.‬
‫היא נראית לי מוכרת, אבל…‬
‫לא, אדון. אתה בטח טועה.‬
‫היא הבת של פארי.‬
‫בכל אופן…‬
‫כמה אני חייב לך?‬
‫כבש בן שנתיים יהווה תמורה הולמת, אדון.‬
‫בסדר.‬
‫אין ספק שזו הייתה סומבול.‬
‫אתה בטוח שאתה לא טועה?‬
‫אני בטוח.‬
‫אני מכיר את הבת שלך.‬
‫תודה, מורשיט. תודה.‬
‫אני לא משקר או מתחבל תחבולות.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫עשה זאת.‬
‫אתה יודע מה לעשות.‬
‫כן. אני יודע.‬
‫"תני לי למות עמך‬
‫תני לי להישרף עמך‬
‫כבר עברתי גיהינום‬
‫הכניסי אותי לגן העדן שלך"‬
‫בוא. בוא היה שלי.‬
‫האם תהיי שלי?‬
‫הס.‬
‫אל תדברי.‬
‫אהוב אותי.‬
‫אבל אנשים לא ידברו?‬
‫אה?‬
‫אני לא צריך לדבר.‬
‫תני לי למות איתך.‬
‫דילו?‬
‫דילו…‬
‫דילו!‬
‫ארורים תהיו, ילדים!‬
‫למה עשיתם לי את זה, ילדים?‬
‫מעולם לא הבנתם למה לבי ערג!‬
‫אני לא רוצה לשרוף אותך, אבל…‬
‫תני לי למות.‬
‫תני לי למות עמך.‬
‫אבא!‬
‫"את בקבוק עשוי זכוכית‬
‫בואי ופלי לזרועותיי"‬
‫אני רואה אותך מדי יום כבר שנים,‬
‫ואת עדיין יפהפייה.‬
‫אבא.‬ ‫-די כבר עם ה"אבא" הזה!‬
‫סבא…‬
‫מה יש?‬ ‫-הוא שרף את זה.‬
‫סבא שרף את דילו, אבא.‬ ‫-מה?‬
‫איך הוא עשה את זה? לך תגיד לדוד שלך.‬
‫הוגיר, לך לשם.‬ ‫-תני לי את החולצה שלי.‬
‫לעזאזל, אבא. אתה מטריף אותי.‬ ‫-אלוהים יודע מה הוא יעשה הלאה.‬
‫אני נשבעת שהוא משוגע.‬ ‫-למה לא שרפת גם אותי, אבא.‬
‫בניתי לנו בית, דילו.‬
‫הפרחים שלנו מחכים לנו.‬
‫זה יהיה כאילו נוכל לגעת בשמים שם.‬
‫תמיד תהיה שם רוח נעימה.‬
‫הציפורים ירדימו אותנו.‬
‫דילו, את לא מתכוונת לומר משהו?‬
‫היי. את כועסת עליי?‬
‫בסדר.‬
‫את דילו שלי. את דילו האמיתית בשבילי.‬
‫אמרתי לך שתשגיח עליהם.‬
‫לא השגחת על אבא שלך, לא על אחיך.‬
‫התון, אני מתחנן. בבקשה תשתקי.‬
‫אני מנסה לברר אם הוא מת,‬
‫ואת גוערת בי.‬
‫- דילו - מירזה -‬
‫בואי. נשים את הרגליים שלך ככה.‬
‫תראי אותך.‬
‫נוח לך, דילו?‬
‫הוא בטוח מת.‬
‫אין שיניים ואין כלום.‬
‫פירוז!‬ ‫-הוא לא היה שורף את עצמו.‬
‫פירוז!‬ ‫-מה יש?‬
‫פירוז, סיימן בדרך הנה עם האנשים שלו.‬
‫איפה ראית אותם?‬
‫הם שאלו בזומרוט איפה המאהל נמצא.‬
‫כאילו שחסרות לנו צרות.‬
‫הם יחסלו אותנו.‬
‫רגע!‬
‫היי, נדים.‬
‫אתה יודע איפה הקבר של סבא?‬ ‫-כן, אבא.‬
‫לך תבדוק אם הוא שם.‬
‫אני אדקלם לך שיר‬
‫לפני שנלך לישון, בסדר?‬
‫"פתחתי לך את לבי, דילו‬
‫תני לאפרך לנחות על לבי‬
‫תני לי להביט בעינייך‬
‫בשעה שאעצום את עיניי‬
‫תני לנשימותינו להשתלב זו בזו‬
‫העולם הזה הוא כמו שמיכה מחניקה‬
‫אהבתי לך נצחית‬
‫אהבתי לך נצחית"‬
‫בסדר.‬
‫בואי נלך לישון, אה?‬
‫סבא!‬
‫לעזאזל.‬
‫אתם לא נותנים לי אפילו‬ ‫לעלות לגן עדן עם דילו לצדי.‬
‫סבא.‬ ‫-מה?‬
‫סיימן מגיע לכפר.‬ ‫-מה? איפה?‬
‫קום, סבא. בוא נלך.‬
‫בוא, סבא.‬
‫דילו, בואי.‬
‫בואי נלך להציל את אהובת לבו של הילד.‬
‫בואי נלך.‬
‫פירוז סיבך אותנו בצרה הזאת.‬
‫בחייך. גם את, ספורה?‬
‫מה? אני נשבעת באלוהים,‬ ‫סיימן לא ייתן לנו לחיות.‬
‫אבא? תראה.‬
‫מירזה?‬ ‫-הוא בא.‬
‫הנה הוא.‬ ‫-אבא!‬
‫זה מירזה.‬ ‫-זה הוא.‬
‫זה מירזה.‬
‫אבא!‬
‫אבא.‬
‫הנה. תחזיק.‬ ‫-תן לי את זה.‬
‫אל תזוז.‬ ‫-בוא, סבא.‬
‫אבא? אתה בחיים?‬
‫כמובן שאני בחיים, ילד.‬
‫אם אמות,‬
‫אמות עם דילו.‬
‫בואי.‬
‫זהו זה.‬
‫אבא.‬ ‫-מה?‬
‫אתה יודע שסיימן מגיע לכאן, נכון?‬
‫כן, אבא. הוא מגיע עם האנשים שלו.‬
‫כדאי שנעזוב.‬
‫יש לי פתרון אם תהיו מוכנים להקשיב.‬
‫מה?‬ ‫-מה הפתרון?‬
‫זה הפתרון היחיד.‬
‫תגיד לנו, אבא.‬ ‫-בתנאי אחד.‬
‫טוב. מה התנאי?‬
‫שתרשו לי להישאר כאן עם דילו.‬
‫נו, בחייך.‬
‫על מה אתה מדבר, אבא?‬
‫תחצו את נהר קיניק‬
‫לפני הזריחה.‬
‫קיניק?‬ ‫-כן.‬
‫קחו את הרפסודה‬
‫ותשאירו אותה בצד השני.‬
‫תגיעו לרמת דריז לפני הלילה.‬
‫אני אישאר כאן עם דילו.‬
‫אתה לא יכול, אבא.‬
‫בטח שאני יכול.‬
‫אני אסיח את דעתו של סיימן.‬
‫אבא.‬
‫אבא, תפסיק להיות כזה עקשן.‬
‫קח את דילו ובוא איתנו.‬
‫לא, ילד. זה לא יילך.‬
‫לא. אני אישאר כאן עם דילו.‬
‫אם אדון סיימן יגיע הנה,‬
‫תוכלו להרגיש זאת דרכי.‬
‫סבא, בוא איתנו.‬
‫שמע, תדאג לילד.‬
‫מצפה לכם מסע ארוך.‬
‫ארוך מאוד.‬
‫פשוט לך.‬
‫קח אותם מעבר לנהר.‬
‫אבא.‬ ‫-כן?‬
‫אז תחזיק את זה איתך.‬
‫לא. אני לא רוצה.‬
‫תשאירו לי את הקמנצ'ה. זו הנשמה שלי.‬
‫בסדר.‬
‫מירזה, תקשיב.‬
‫לך. אני אישאר.‬
‫הוא בא בשבילי.‬
‫למה אתה צריך למות במקומי?‬
‫אל תגידי זאת, מתוקה.‬
‫את כל כך צעירה.‬
‫אבל אני…‬
‫אני כבר חצי מת ממילא.‬
‫את האישה של בני.‬
‫לכי לך.‬
‫הנה לך. זהו זה.‬
‫הבת שלך‬
‫מאוהבת בבן שלי, אדון סיימן.‬
‫מה יש לה לאהוב את הבן המנוול שלך?‬
‫אל תהיה כזה, אדון סיימן.‬
‫הלב לא מפלה.‬
‫איפה הוא?‬
‫עם אהובת ליבו. עם האיילה שלו.‬
‫מי יודע על איזה הר הם מטפסים.‬
‫מירזה מבני הפושה, אני נשבע שאירה בך.‬
‫די, אדון סיימן. חכה.‬
‫אני נשבע שאירה!‬
‫תן לי לשיר לך.‬
‫אולי זה יגרום לך להקשיב ללבך. מה אתה אומר?‬
‫"יש לי ילד, יש לי בן‬
‫אור זורח על חולצתו הלבנה"‬
‫מירזה מבני הפושה!‬
‫אני אירה בך!‬
‫"אין לי מושג על איזה הר הם מטפסים"‬
‫אתה תגיד לי או לא?‬
‫אני אירה בך!‬
‫"הלבבות של ילדינו, אדון סיימן‬
‫שלובים זה בזה‬
‫הלבבות של ילדינו, אדון סיימן‬
‫שלובים זה בזה"‬
‫בוא נחזור.‬
‫אנחנו חייבים לחלוק כבוד למירזה.‬
‫אח.‬ ‫-כן?‬
‫מה שיהיה יהיה.‬
‫בוא נחזור.‬
‫בוא נעניק לו קבורה ראויה.‬
‫בסדר, פירוז. בוא נחזור.‬
‫"סיירן, יקירי‬
‫חלוץ את נעליך‬
‫הבה ניכנס לחדר‬
‫חלוץ את נעליך‬
‫הבה ניכנס לחדר‬
‫כפי שאמרתי‬
‫חזך רחב‬
‫כמו צלה של ערבה בוכייה‬
‫החדר קר‬
‫הו, משוגע שלי‬
‫במשך שבע שנים חיכיתי לך‬
‫הו, משוגע שלי‬
‫סיירן, יקירי‬
‫חלוץ את נעליך‬
‫בוא ניכנס לחדר‬
‫חלוץ את נעליך‬
‫בוא ניכנס לחדר‬
‫כפי שאמרתי‬
‫חזך רחב‬
‫כמו צלה של ערבה בוכייה‬
‫החדר קר‬
‫הו, משוגע שלי‬
‫במשך שבע שנים חיכיתי לך‬
‫הו, משוגע שלי‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬