Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Ett minutt.
Tretti sekunder.
Fem, fire, tre, to, en. Stopptid.
Så lenge jeg kan huske,
har jeg elsket å være i vann.
Da jeg var liten, hadde vi et fem meter dypt basseng i byen vår.
Jeg pleide å dykke til bunnen av bassenget
og se på folkene som svømte over meg.
Når man ser på folk nedenfra, ser de ut som dyr.
Du føler en dyp følelse av aksept,
uten negativitet eller irritasjon.
Det er bare en naturlig følelse av godhet.
Ishullet er som en portal
til et vakkert og rolig sted
der tiden står stille.
Der nede føler jeg meg som en del av naturen.
Man kan tenke seg at man får panikk og kaver mot overflaten…
…men kroppen min roer seg ned, hjertet mitt slår saktere.
Når jeg dykker, er sinnet mitt helt avslappet.
Det er ingenting å være redd for.
Jeg ville vite hvor langt jeg kunne svømme under vann fra et ishull til et annet
på ett åndedrag.
Jeg ville dykke under is lenger enn noen annen person.
Rekorden min, kvinnenes verdensrekord, er 50 meter.
Det har gått tre år, og ingen har slått den,
men jeg kan dykke lenger.
Kanskje jeg kan slå verdensrekorden for menn på 80 meter.
Du må dele det opp. Jeg delte det i tre deler.
Det betyr at jeg har tre faser i dykket.
Det var som da jeg lærte deg å skrive essay da du var barn.
Jeg er eldre. Hun er lillesøsteren.
Vi kalte henne en apekatt.
Jeg husker at hun alltid gjorde noe rart.
Hun sa alltid: "Jenter kan gjøre alt menn kan gjøre."
Sa jeg: "Jeg er en jente, jeg bør ikke gjøre det",
sa hun: "Hva? Hva mener du?
La oss bare gjøre det."
Kajakkpadling, motorcross og downhill sykling.
Og hun måtte alltid presse seg lenger.
Så det var ingen overraskelse når noe gikk galt.
Jeg falt på downhillsykkelen og fikk et stygt brudd i beinet.
Jeg fikk nesten koldbrann, og de måtte utføre en fasciotomi.
Det forårsaket et stygt tilfelle av nervegikt,
som ga meg konstante smerter.
Tre år senere var nervesmertene der enda.
Det var en uutholdelig smerte.
Jeg fikk ikke sove,
og legene kunne ikke hjelpe.
Jeg trodde jeg skulle bli gal.
Så hørte jeg om kuldebehandling.
I behandlingen er foten nedsenket i isvann.
Først gjorde selve behandlingen vondt.
Så vondt at jeg gråt.
Men da jeg begynte å bli vant til det kalde vannet,
så jeg at det ikke bare hjalp på skaden,
det ga meg dyp avslapning i hele kroppen.
Følelsen er avhengighetsskapende.
Smertene lettet, så jeg dyppet det andre beinet nedi.
Til slutt var hele jeg i vannet.
Skaden hadde åpnet en helt ny verden for meg.
Hvis jeg vil sette ny rekord, må jeg trene intensivt til dykket.
Hvis jeg ikke er forberedt, kan et slikt forsøk være veldig farlig.
I verste fall kan det kalde vannet gi meg hjertestans.
Om jeg ikke kommer opp tidsnok, kan jeg miste bevisstheten.
Så jeg trener aldri under isen uten at min søster Elina er der.
-Ok? -Ok.
I fridykking er de verste feilene ofte mentale.
Blir jeg nervøs, kan kroppens signaler bli umulige å lese,
og jeg vet ikke når jeg må tilbake til overflaten.
Så det handler om mental trening.
Det var så kaldt! Jeg lekker.
Det kommer inn vann herfra et sted.
-Hvor er hullet? -Her er det.
Dette neste, 80 meter i kaldt vann,
er et langt dykk.
Om jeg kunne velge, kunne jeg ha sagt: "Ikke gjør det."
Men hun er fast bestemt.
Det er en læringsprosess for oss begge.
Når jeg må møte frykten min,
i samme øyeblikk må Elina møte frykten sin også.
Jeg er bekymret. Jeg vil ikke se henne i trøbbel.
Jeg vil ikke se henne besvime.
Noen ganger tenker jeg på hvis noe skjer, og så må jeg kjøre hjem uten henne.
Vi snakker om det verst tenkelige utfallet,
for vi må vite hva det er.
Jeg er liksom forberedt på det.
Jeg vil ikke se det, men jeg ville ha vært der.
Ville du foretrekke at hun ikke gjorde dette?
Nei.
Nei, jeg mener absolutt… Jeg mener at hun bør gjøre dette.
Hun elsker det, hva kan jeg si?
JANUAR 2020 ÅTTE UKER TIL REKORDFORSØKET
Rekorden dykkes bare i badedrakt, så det er to store utfordringer.
Kan jeg holde pusten så langt
og likevel være avslappet i isvann hele veien?
Er man avslappet, føles kulden bare kald.
Selv om følelsen er intens, er det ikke smerte.
Ok.
Er man ikke avslappet, føles kulden iskald.
Hodet verker, og smerten sprer seg til hjernen min, så jeg kan ikke tenke.
Jeg mister følelsen i ansiktet.
Smerten trenger dypere og dypere gjennom huden min.
Alle musklene i kroppen vil spenne seg.
Leddene vil beskytte seg med kramper.
Hvordan føles det?
Det er veldig kaldt!
Pusten min hindres.
Huden min svir,
gjør vondt og brenner overalt.
Ok.
Dykket kan ta opptil tre minutter.
Det eneste alternativet er å akseptere at vannet er kaldt.
Ok?
Ok. Tiden?
Over to minutter.
Fingrene mine fryser.
Treningen til Johanna har gått bra.
Det blir kaldere, og vi har is,
men mindre enn det vi normalt har
på denne tiden av året.
Det er bekymringsfullt, for vi må ha mye mer is
for å gjøre et rekordforsøk i mars.
Men det var en fin tid da Johanna trente og…
Isen snakker til oss.
Jeg har alltid tatt bilder av Johanna.
Vi startet da vi var rundt ti.
Jeg kjøpte mitt første kamera, og hun var modellen min.
Jeg sa: "La oss ta noen bilder, ta dette på deg,
så sminker vi deg litt."
Vi pleier å ta ganske kunstneriske bilder.
For hun er en slags kunstner, og jeg er en kunstner,
så vi blander alt dette sammen.
Alt det er trening for henne.
Hun sier det er vanskeligere enn å dykke i en rett linje.
-Du lagde en grimase. -Jeg visste det! Nå er det på bildet.
Det der er veldig fint. Det er kanskje…
Vi har barn og regninger som alle andre.
De må betales, og begge jobber.
Så for å kunne gjøre dette, må vi tenke på alt det.
Det første beinet jeg knakk, hvor gammel var jeg?
-Fem? Tre? -Jeg var fire da…
Helt fra jeg var svært ung,
har hun gjort veldig ekstreme ting.
Det gjør meg ikke stresset eller bekymret. Hun har alltid vært sånn.
Jeg vil heller ha henne enn en mor som ikke gjør noe.
Det er kult om hun klarer rekorden, men jeg håper ikke noe går galt.
FEBRUAR 2020 FIRE UKER TIL REKORDFORSØKET
Bare fem centimeter til med is.
Om temperaturen går under null, kan det fryse på.
Vi kan ikke prøve å gå på den når den er så tynn.
Ja, se, den gikk gjennom allerede.
Å, er den så tynn?
Ikke få panikk.
Vi har vært her i seks år, tror jeg.
Og det har aldri vært sånn.
La oss se om jeg klarer det.
Hvor mye is har dere?
Under ti centimeter svært fleksibel is.
PÅ TELEFONEN: DYKKOORDINATOR
-Hvor mye vann er det på isen? -Mellom ti og tolv centimeter.
-Ja. -Mye.
Det er mulig at vi får is, men det er også mulig at vi ikke får det.
To hundre kilometer lenger nord har de alt 30 centimeter.
-Ja, akkurat. Så da må vi… -I verste fall…
Vi kan kanskje finne et annet sted i slutten av februar.
Valkia-sjøen kan være et bra sted.
Det er da et vakkert sted.
De neste fire ukene vil vise oss hvor vi skal.
-Ja. Vi holder kontakten. -Ja.
-Ja.
-Ha det. -Ha det.
På denne tiden av året pleier det å være frost, snø og is.
Men ikke i år.
I år regner det bare.
Ifølge reglene skal isen være minst 30 centimeter tykk.
Det har vi ikke.
En dyster situasjon. Kun én centimeter is.
Det har generelt sett vært et veldig rart år.
Det har vært en så varm vinter. Jeg kan ikke huske en så varm vinter.
Vi kan selvsagt flytte rekordforsøket lenger nord,
men et varmere klima påvirker mer enn bare rekordforsøket mitt.
Problemene mine virker så ubetydelige i forhold til tilstanden til miljøet vårt.
Siden vannet ikke har frosset i sør,
flyttes rekordforsøket til Nord-Finland.
Vi har valgt en svært klar innsjø som ligger i Hossa nasjonalpark.
Jeg vil ikke bytte sted.
Jeg vil dykke på et sted jeg kjenner.
Jeg vil vite hvor mange skritt det er til frokost,
derfra til saunaen, og fra saunaen til hullet.
Jeg vil vite hva som er siste frist for å ta på badetøyet.
ÖLLÖRI-SJØEN, HOSSA NORD-FINLAND
For andre er det bare et nytt sted.
For meg endrer det alt.
-Hei. -Hallo.
Hei, du!
Godt å endelig se deg.
-Jeg har sett bilde av deg. Johanna. -Elina.
-Ja, Tapsa. Hallo. -Hei.
Dette er Öllöri-sjøen.
-Ja. -Ja.
Den er nydelig.
Nydelig.
Jeg fikk tegninger av det du vil ha.
-Ja. -Ja.
Jeg heter Tapani Launonen.
Vanligvis når vi jobber på toppen av den frosne innsjøen,
er hovedoppgaven min sikkerheten og å holde menneskene i live.
Jeg prøver å unngå å være under vannet.
Du ser av isen og snøen hvilken vinter vi har hatt.
Det har vært en uvanlig varm vinter i Finland.
Noen sier det er en normal syklus, men jeg er ikke så sikker mer.
Det har skjedd så mange vintre. Det er ikke normalt.
Her ser du stålisen.
Dette er som nulldatoen da innsjøen frøs til.
Så om du vil kjøre et kjøretøy ut hit,
er dette det effektive området du er avhengig av.
Men det er likevel farlig, så du må følge med naturen kontinuerlig,
ellers blir du drept på hjemmebane
på et sted du har tilbrakt 56 år.
Og én morgen går du gjennom isen.
Jeg vet ikke tallet, men…
Tallet på de som går gjennom isen årlig, men det er for mange.
-Skal vi gå hele veien? -Vi tar en titt.
La oss telle 81 meter herfra.
-Gjør det, du. Jeg følger etter. -Én
To, tre, fire, fem.
Stegene dine er for lange.
Johanna føler seg ikke bra.
Hun har hatt problemer i brystet.
En infeksjon eller noe.
Du går ikke uti varmt vann om du er syk.
Det er enda viktigere å være frisk i kaldt vann.
Trettini, 40.
-Og så en til. -Å ja.
-For sikkerhets skyld. -Ja.
Akkurat.
Der er det.
-Der. -Ja.
Åttien.
Åttien meter.
Ja.
Det ser så langt ut herfra, men føles det langt?
Jeg vet ikke. Hvis du tenker at det er halvveis.
Om isen er tykk, kan jeg skyve meg fra kanten.
Det er ti meter allerede, og da nærmer jeg meg målet.
I dag ser det ikke langt ut.
Men når du ser ishullene, vil det se langt ut.
Vi ville ha en kjent innsjø hvor vi kjente til hver detalj.
-Ja. -Ja.
Men dette virker fint.
Disse stedene er…
Når du bytter sted…
Jeg må se om det er…
Produksjonsstopp.
-Det kan være legen. -Johanna.
Ja?
Ok, for jeg har en rar hoste.
Så…
Så hva er det?
Hva kan det komme av?
Hva tror du? Skal jeg få dødsangst?
Jeg forstår ikke.
Hvem bør jeg kontakte? Jeg bør vel snakke med en lungespesialist?
Ja.
Jeg forstår ikke.
De kunne ikke si noe ut fra blodprøven.
Og de sa: "Du har time hos legen fredag,
og han vil… hun vil lage en plan for neste steg."
Et nytt sted er en stor endring i den opprinnelige planen…
Jeg kommer og tester hullet.
…og nå er du syk i tillegg?
Ja.
Hvis noe er galt i brystkassen, da dykker man ikke.
Vi skal møte legen og se på røntgenbildene, men jeg er redd.
Røntgenbildet viste at lungene var mørke, og legen ba om flere tester.
Formørkning kan forårsakes av betennelser.
Heldigvis er det ikke livstruende, men det må undersøkes nærmere.
Av og til føles det som at når ett problem løses, oppstår et nytt.
Vi løste problemet med plasseringen, men da fikk jeg helseproblemer.
Før vi kunne løse det, spredte et nytt problem seg i hele verden.
Kina sier at antallet mennesker som er smittet av et mystisk lungevirus
mer enn tredoblet seg i helgen.
Verdens helseorganisasjon har offisielt døpt det "COVID-19".
Offentlige samlinger og sportsarrangementer er forbudt.
Skoler og universiteter er stengt, og elevene må holde seg hjemme.
Alt er avlyst,
også rekordforsøket mitt.
MARS 2021 ETT ÅR SENERE
Fortsatt vakkert.
ÖLLÖRI-SJØEN, HOSSA NORD-FINLAND
Hva pakket du denne gangen?
Kamerautstyret mitt.
-Alt sammen? -Ja!
For jeg tenkte det kunne…
Det har vært et utfordrende år, og jeg prioriterer helt annerledes nå.
Når man har ekte ting å takle,
som COVID og alt annet som har skjedd i år.
Det er en opplevelse som gjør deg ydmyk og som gir deg bakkekontakt
og minner deg på om hva som virkelig betyr noe.
Jeg er heldig som fikk en ny sjanse til å prøve dette.
I fjor trente jeg mye, og jeg var selvsikker før rekordforsøket.
Men under COVID-pandemien, har svømmehallene vært stengt.
Jeg føler ærlig talt at jeg har trent for lite.
Heldigvis fant de ikke noe alvorlig på røntgenbildene,
og legen lot meg trene videre.
Men under treningen denne vinteren har jeg ikke klart å nyte kulden.
Jeg klarte ikke å slappe av. Jeg ville ikke trene.
Jeg prøvde å huske hvordan kaldt vann var da det føltes godt,
men jeg klarte ikke å se det for meg.
Men det gir ikke noe mening å gi opp nå,
så jeg må stoppe opp og tenke på hvorfor jeg ønsket å sette en rekord.
Når man ser Johanna svømme, virker det så lett,
for hun er en svært effektiv og rask svømmer.
Men når du vil ta med deg utstyr
for å følge etter med kameraet, blir det verre.
Vi kan ikke bruke vanlig dykkerutstyr,
for det vil fryse.
Temperaturen i vannet er rundt to grader, og vi har en veldig tykk drakt,
så vi kjenner ikke mye kulde.
Men det verste er fingeren. Det gjør veldig vondt.
Vi bestemte oss for å fjerne oss litt fra det miljøet,
og det betyr mye utstyr, mye energi,
men det Johanna gjør er å akseptere kulden,
og det gjør alt veldig ekte.
Det er slik en magisk kveld.
Det er så vakkert.
For et år siden var planen å svømme 80 meter under vann,
vel vitende om at alt over 50 meter ville være ny rekord for kvinner.
Men nå er den nye rekorden for kvinner 70 meter,
og et uoffisielt dykk var på 102 meter.
-Det er langt. -Mye kaldt vann.
Folkene rundt meg fokuserer på de nye rekordene og lengdene.
Det er lett å tenke: "Klarer jeg å slå disse rekordene også?"
Men jeg kan ikke fokusere på det eller på et mål på 103 meter.
Jeg må bare dykke så godt jeg kan.
I to år har hun hatt tanken i hodet.
"Jeg må gjennomføre dette dykket."
Det er skummelt for henne.
Men det er skummelt for meg også.
Det er en grunn til at ingen har dykket så langt før.
Jeg vet at om jeg under dykket ser henne passere 82 meter og fortsette videre,
da blir jeg nervøs.
For å være ærlig, vil jeg bare at det skal være over.
La oss sove.
MARS 2021 DAGEN FOR REKORDFORSØKET
Ok, banen. Første hull, 20 meter.
Neste, 40 meter, og så er det 60 meter.
Syttien, 82, 93, og så er 103 det siste hullet.
Når Johanna kommer opp, må alle være stille.
Hun må selv vise ok-tegnet i løpet av 20 sekunder.
Etterpå gir jeg henne avgjørelsen ved å vise kortet.
-Ok, og da er det over. Ja. -Da er det over.
Avstanden hun vil svømme, da er hun alt hypotermisk,
noe som betyr at den normale kroppstemperaturen
går under 35 eller 34 grader.
Det verste som kan skje, er at hun får hjertestans.
AMBULANSEPERSONELL
Da må vi behandle henne i ambulansen og få henne til sykehuset raskest mulig.
Fem minutter.
Ett minutt.
Tretti sekunder.
Ti.
Fem, fire, tre, to, en. Stopptid.
Tjue meter.
Førti meter.
Femti meter.
Syttien.
Åttito.
Nittitre.
Ett hundre og tre!
Hvitt kort!
Hun var utrolig.
Mot slutten tvilte jeg litt,
for hun svømte veldig sakte.
Jeg tenkte at jeg håpet hun ikke svimte av før slutten, men dykket var så rent.
Jeg tror dette er hennes plass.
Vannet står høyt, og hun i midten. Det er bare vakkert.
Det er ingen tvil. Dette er vakkert.
Det var langt.
Nå trenger du aldri å dykke igjen.
-Det var siste gang. -Elina!
Aldri mer. Hun trenger aldri å dykke mer. Det er over.
Jeg trenger aldri å bekymre meg igjen.
Dette året har minnet meg på hva som viktig.
Å tilbringe tid med mine kjære og å gjøre ting sammen.
Hadde jeg gjort dette alene, kunne jeg ikke ha lyktes.
Og det spiller ingen rolle hvem sin rekord jeg slo.
Ved å lære noe nytt og å flytte på sånne grenser,
ble de en ny virkelighet for meg.
Selv om noe er vanskelig, betyr det ikke at vi ikke bør prøve å oppnå det.
Dette er den eneste måten vi kan lære noe nytt om oss selv på.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten