Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
En minut!
Trettio sekunder!
Fem, fyra, tre, två, ett! Topptid!
Håll andan: Isdykaren Johanna Nordblad
Så länge jag kan minnas
har jag stormtrivts i vattnet.
När jag var liten hade vi en fem meter djup pool i vår stad.
Jag brukade dyka ner till botten av poolen
och titta på alla som simmade ovanför mig.
När man tittar på människor underifrån ser de ut som djur.
Man får en stark känsla av acceptans,
fri från negativitet eller irritationsmoment.
Det är bara en helt naturlig känsla av ren godhet.
Isvaken är lite som en portal till en lugn och vacker plats
där tiden står stilla.
Där nere känner jag mig som ett med naturen.
Man kan tänka sig att man skulle få panik och vilja kämpa sig upp mot ytan.
I stället blir jag lugn i kroppen och hjärtat slår saktare.
När jag dyker är psyket helt avspänt. Det finns inget att vara rädd för.
Jag ville veta hur långt jag kunde dyka från en isvak till en annan,
på ett enda andetag.
Jag ville dyka under isen, längre än nån annan hade gjort.
Mitt rekord, damernas världsrekord, är 50 meter.
Det har gått tre år utan att nån har slagit det.
Men jag kan dyka längre.
Jag kanske kan slå herrarnas världsrekord på 80 meter.
Man måste dela upp det.
Jag delar upp det i tre och har alltså tre faser i dyket.
Det är som när vi var små och jag lärde dig att skriva uppsatser.
Jag är äldst. Hon är min lillasyster.
Vi kallade henne för apan.
Jag minns att hon alltid gjorde nåt konstigt.
Hon säger alltid att tjejer kan göra allt som män kan.
Om jag tänker: "Jag är tjej, jag ska inte göra det."
Då säger hon: "Va? Vad menar du? Nu gör vi det bara."
Kajakpaddling, motorcykelåkning och downhillcykling.
Och hon måste alltid tänja på gränserna.
Så det var ingen överraskning att nåt gick fel.
Jag föll nerför en sluttning på min cykel och bröt benet illa.
Jag fick nästan kallbrand och de fick utföra en fasciotomi.
Det orsakade riktigt besvärlig neuralgi, vilket gav mig konstant smärta.
Tre år senare led jag fortfarande av nervsmärtan.
Det var helt outhärdligt.
Jag kunde inte sova alls och läkarna kunde inte hjälpa mig.
Jag trodde att jag skulle bli galen.
Då hörde jag talas om köldterapi.
Man sänker ner foten i iskallt vatten.
Först var själva behandlingen smärtsam.
Det var så illa att jag grät.
Men när jag vande mig kylan märkte jag att det inte bara hjälpte med skadan,
utan att hela kroppen blev djupt avslappnad.
Den känslan kan vara beroendeframkallande.
Smärtan lindrades, så jag doppade andra benet också.
Till slut sänkte jag ner hela kroppen.
Skadan hade öppnat en helt ny värld för mig.
Om jag vill sätta ett nytt rekord måste jag träna hårt inför dyket.
Om jag inte är ordentligt förberedd kan ett sånt försök bli väldigt farligt.
I värsta fall kan det kalla vattnet orsaka hjärtstillestånd.
Om jag inte kommer upp i tid kan jag förlora medvetandet.
Så jag tränar aldrig under isen utan min syster Elina på plats.
-Okej? -Okej!
Inom fridykning är de värsta misstagen oftast mentala.
Är jag nervös blir kroppens budskap omöjliga att tolka
och då vet jag inte när jag ska komma upp till ytan.
Så det handlar mycket om mental träning.
Gud, vad kallt! Jag läcker.
Det kommer in vatten här nånstans.
-Var är hålet? -Här är det.
Nästa försök, 80 meter i kallt vatten, är ett långt dyk.
Om jag fick välja skulle jag kanske säga: "Gör det inte."
Men hon har bestämt sig.
Det är en lärandeprocess för oss båda.
Jag måste hantera mina rädslor,
men i samma stund måste Elina möta sina rädslor också.
Jag är orolig. Jag vill inte se henne få problem.
Jag vill inte se henne tuppa av.
Ibland tänker jag på om nåt skulle hända och jag måste köra hem själv utan henne.
Vi pratar om skräckscenariot, för vi måste veta vad det är.
Jag är rätt förberedd på det.
Jag vill inte se det, men jag skulle finnas där.
Skulle du föredra att hon inte gjorde det här?
Åh. Nej.
Nej, jag tycker absolut… Jag tycker att hon ska göra det.
Hon älskar det. Vad mer kan jag säga?
JANUARI 2020 ÅTTA VECKOR TILL REKORDFÖRSÖKET
Rekorddyket utförs i enbart baddräkt, så det finns två stora utmaningar:
Kan jag hålla andan under en så pass lång sträcka
och samtidigt förbli avslappnad i det iskalla vattnet?
När man är avslappnad känns kölden bara kall.
Det är en intensiv känsla, men gör inte ont.
Okej.
När man inte är avslappnad känns kölden iskall.
Jag får huvudvärk och smärtan sprider sig till hjärnan, så att jag inte kan tänka.
Jag förlorar känseln i ansiktet.
Smärtan tränger allt djupare in i min hud. Varenda muskel i kroppen spänner sig.
Lederna försöker skydda sig genom att krampa.
-Hur känns det här? Hur känns det? -Det är väldigt kallt!
Andningen är ansträngd. Huden svider, värker och bränner överallt.
Okej.
Dykningen kan ta upp till tre minuter.
Det enda alternativet är att acceptera att vatten är kallt.
-Okej. Tiden? -Drygt två minuter.
Mina fingrar är iskalla.
Johannas träning har gått bra.
Det blir kallare och vi har is,
men mindre än normalt vid den här tiden på året.
Och det är oroväckande,
för vi behöver mycket mer is för att kunna göra rekordförsöket i mars.
Men det var fint att träna med Johanna och…
Isen talar till oss.
Jag har alltid fotat Johanna.
Vi började när vi var ungefär tio.
Jag köpte min första kamera och hon blev min modell.
Jag brukade säga: "Ja, vi tar lite bilder. Ta på dig det här. Och så lite smink."
Oftast tar vi rätt konstnärliga bilder.
För hon är något av en konstnär och jag är konstnär,
så på nåt sätt blandar vi allt det här.
Det är träning för henne. Hon säger att det är svårare än att dyka rakt.
-Du gjorde en löjlig grimas. -Jag visste det! Det kom med på bild.
Den är faktiskt riktigt bra. Och kanske…
Vi har barn och som alla andra har vi räkningar att betala. Vi jobbar båda två.
Så för att kunna göra det här måste vi tänka på allt det andra.
Mitt första brutna ben, hur gammal var jag då?
Fem? Eller tre?
Jag var fyra…
Ända sen jag var väldigt liten har hon alltid gjort extrema saker.
Jag är inte nervös eller orolig över det. Hon har alltid varit sån.
Jag tror ändå att jag föredrar henne framför en mamma som inte gör nånting.
Det är jättecoolt om hon slår rekordet. Jag hoppas bara att det inte händer nåt.
FEBRUARI 2020 FYRA VECKOR TILL REKORDFÖRSÖKET
Bara fem centimeter is till.
Blir det minusgrader kan det fortfarande frysa på.
Ingen idé att försöka gå på den när den är så tunn.
-Ja, det har redan gått igenom. -Jaha, är den så tunn?
Ingen panik bara.
Vi har varit här i sex år, tror jag.
Och det har aldrig varit så här.
Vi får se om jag klarar det.
Hur mycket is har ni?
Under tio centimeter. Och väldigt flexibel is.
-Och hur mycket vatten på isen? -Ungefär 10-12 centimeter.
-Ja. -Det var mycket.
Det finns en chans att vi får is, men också en risk att vi inte får nån.
Tjugo mil norrut har de redan 30 centimeter.
-Ja. Så vi måste… -I värsta fall så…
Annars kan vi hitta en annan plats i slutet av februari.
-Valkiasjön kan vara ett bra ställe. -Ja, det är vackert om inte annat.
Vi får se de kommande fyra veckorna.
-Okej. Vi håller kontakten. -Ja.
-Ja. Hej då.
Vid den här tiden på året brukar vi redan ha frost, is och snö. Men inte i år.
I år regnar det bara.
Enligt reglerna ska isen vara minst 30 cm tjock. Det har vi inte här.
En dyster situation med bara en centimeter.
Det har varit ett märkligt år i allmänhet.
Det har varit en varm vinter. Jag minns inte när det var så här sist.
Rekordförsöket kan förstås flyttas norrut,
men ett varmare klimat påverkar mer än bara mitt rekordförsök.
Mina problem känns så futtiga. jämfört med läget för miljön.
Eftersom vattnet inte har frusit i söder har vi förflyttat oss till norra Finland.
Vi har valt en väldigt klar sjö i Hossa nationalpark.
Jag vill inte byta plats.
Jag vill dyka på ett ställe jag känner.
Jag vill veta hur många steg det är till frukosten, från frukosten till bastun
och från bastun till vaken.
Jag vill veta exakt när jag måste ta på mig baddräkten.
ÖLLÖRISJÖN, HOSSA NORRA FINLAND
För andra är det bara att byta plats.
För mig förändrar det allt.
Hej!
-Hallå där. -Trevligt att träffas.
-Jag har sett dig på bild. -Jaha, okej.
-Johanna. -Elina.
Ja. Tapsa. Hejsan.
-Det här är Öllörisjön. -Ja.
-Den är vacker. -Verkligen.
-Jag fick ritningarna över vad ni vill ha. -Ja.
Jag heter Tapani Launonen.
I vanliga fall när vi jobbar på den frusna sjön
så är min främsta uppgift säkerheten och att hålla folk vid liv.
LOKAL FIXARE
Så jag försöker undvika att gå ner under vattnet.
Man kan se på isen och snön vilken slags vinter vi har haft.
Det har varit en ovanligt varm vinter i Finland.
Vissa säger att det är en normal säsong,
men jag är inte så säker längre.
Det har varit så i många vintrar. Det är inte normalt.
Här ser man fastisen.
Det här är som dag noll, när sjön fryste.
Så om man vill köra med ett fordon här
är det här det effektiva område som man förlitar sig på.
Men det är fortfarande farligt, så man måste observera naturen hela tiden.
Annars dör man på hemmaplan, på en plats där man har vandrat i 56 år.
Och en morgon går man igenom.
Jag vet inte hur många som går genom isen varje år,
men det är för många.
-Ska vi gå sträckan? -Vi tar en titt.
Vi räknar 81 meter härifrån.
Gör det du. Jag hänger bara på.
Ett, två, tre…
Du tar för långa steg.
Johanna mår inte så bra. Hon har haft en del problem med bröstet.
Nån infektion eller nåt.
I varmvatten går man inte i om man är sjuk.
I kallvatten är det ännu viktigare att vara i god form.
Trettionio, fyrtio…
-Och så en till. -Just det.
-För säkerhets skull. -Ja.
Då så.
-Så där ja. -Ja.
-Åttioen. -Åttioen meter.
Ja.
Det ser så långt ut härifrån, men känns det långt?
Jag vet inte. Om man tänker att det där är halvvägs…
Om isen är tjock kan jag trycka ifrån mot kanten.
Det är tio meter bara det. Sen är jag nästan framme!
Idag ser det inte så långt ut. Men när man ser isvakarna kommer det att kännas långt.
Vi hade velat ha en välbekant sjö där vi kunde varenda detalj.
Ja.
Men det verkar fint här.
De här platserna är…
När man byter plats…
Jag måste bara se om det är…
Vi bryter där.
Det kan vara läkaren som ringer.
Ja?
Okej, för jag har en konstig hosta.
Så…
Vad är det, då?
Vad kan det bero på?
Vad tycker du? Borde jag få dödsångest?
Jag förstår inte.
Vem ska jag kontakta? Jag borde väl träffa en lungspecialist?
Ja.
Jag förstår inte riktigt.
De kunde inte säga nåt baserat på blodprovet.
Och de sa:
"På fredag får du träffa läkaren
och hon kommer att lägga upp en plan för nästa steg."
En ny plats är en stor förändring från den ursprungliga planen.
Jag kan komma och testa vaken.
Och att dessutom bli sjuk?
Ja. Om det är nåt som är fel i bröstet
så blir det inget dyk.
Vi ska träffa läkaren och titta på röntgenbilderna.
Men jag är orolig.
Bilderna visade mörka områden i lungorna och läkaren skrev fler remisser.
Mörkare områden kan bero på inflammation.
Det är lyckligtvis inget livshotande, men det måste undersökas vidare.
Ibland löser man ett problem, och så kommer genast ett annat.
Vi löste platsproblemet, men så fick jag hälsoproblem i stället.
Och innan vi kunde lösa det, spred sig ett större problem över hela världen.
Enligt Kina har antalet smittade av ett mystiskt respiratoriskt virus
mer än tredubblats under helgen.
Världshälsoorganisationen har gett det namnet COVID-19.
Sammankomster och sportevenemang förbjuds.
Skolor och universitet är stängda och människor uppmanas att stanna hemma.
Allt har ställts in.
Inklusive mitt rekordförsök.
MARS 2021 ETT ÅR SENARE
ÖLLÖRISJÖN, HOSSA NORRA FINLAND
Vad har du packat den här gången?
All min kamerautrustning.
-Alltihop? -Ja!
För jag tänkte att det kunde…
Det har varit ett utmanande år och mina prioriteringar har förändrats nu.
Nu finns det riktiga saker att hantera,
som coronan och allt annat som har hänt i år.
Det är en sån upplevelse som tar ner en på jorden igen
och påminner en om vad som är viktigt.
Jag har tur som har fått en andra chans att försöka.
Förra året tränade jag mycket och jag var säker på mitt rekordförsök.
Men under coronapandemin har simhallarna varit stängda.
Ärligt talat känner jag att jag har tränat för lite.
Lyckligtvis hittade man inget allvarligt på lungbilderna och jag fick fortsätta.
Men under vinterträningen har jag inte kunnat njuta av kylan.
Jag kunde inte slappna av. Jag ville inte träna.
Jag har försökt minnas hur kallvattnet kändes när det var skönt.
Jag kunde inte minnas hur det var. Men att ge upp nu vore orimligt.
Så jag måste stanna upp och fundera på varför jag ville slå rekordet från början.
När man ser Johanna simma verkar det så enkelt,
för hon är en väldigt effektiv och snabb simmare.
Men när man vill ta med utrustning ner för att följa henne med kameran
blir allt knepigare.
Vi kan inte använda vanlig dykutrustning, för den fryser sönder.
Det är cirka två grader i vattnet
och vi har en väldigt tjock dräkt, så det känns inte så kallt.
Men det värsta är fingret. Det gör jätteont.
Vi bestämde oss för att koppla bort oss från den miljön.
Och det involverar mycket utrustning och mycket energi.
Men det Johanna gör är att hon accepterar kylan,
vilket gör allt väldigt äkta.
-Vilken magisk kväll. -Det är jättevackert.
För ett år sen var min plan att dyka 80 meter
och allt över 50 meter skulle innebära ett nytt damrekord.
Nu har vi ett nytt damrekord på 70 meter och ett inofficiellt dyk på 102 meter.
-Det är rätt långt. -Väldigt mycket kallt vatten.
Folk omkring mig fokuserar på dessa nya rekord och distanser.
Det är lätt att låta tankarna vandra:
"Skulle jag kunna slå de här nya rekorden också?"
Men jag kan inte fokusera på det här eller sätta upp ett mål på 103 meter.
Jag måste bara dyka så bra jag kan.
I två år har hon tänkt: "Jag måste göra det här dyket."
Det är läskigt för henne. Men det är läskigt för mig också.
Det finns ett skäl till att ingen har dykt så långt förut.
Jag vet att om jag under dyket ser henne passera 82 och hon fortsätter,
så blir jag orolig.
Helt ärligt så vill jag bara att det ska vara över.
Nu lägger vi oss.
MARS 2021 DAGEN FÖR REKORDFÖRSÖKET
Okej, banan. Första vaken vid 20 meter, nästa vid 40 meter och sen 60.
Sen 71, 82, 93 och 103 blir sista vaken.
När Johanna kommer upp till ytan måste alla vara tysta.
Hon måste visa okej-tecknet själv inom 20 sekunder.
Därefter gör jag min bedömning genom att visa kortet.
Okej. Och sen är det klart?
-Sen är det klart. -Ja.
För distansen som hon tänker simma har hon redan hypotermi, vilket innebär
att den normala kroppstemperaturen sjunker till under 35, 34 grader.
Det allra värsta scenariot är att hon får hjärtstillestånd.
SJUKVÅRDARE
Då får vi behandla henne i ambulansen och ta henne direkt till sjukhuset.
Fem minuter!
En minut!
Trettio sekunder!
Tio!
Fem, fyra, tre, två, ett! Topptid!
Tjugo meter!
Fyrtio meter!
Femtio meter!
Sjuttioen!
Åttiotvå!
Nittiotre!
Etthundratre!
Vitt kort!
Hon var helt otrolig.
I slutet tvivlade jag lite, för hon simmade väldigt långsamt.
Jag hoppades verkligen att hon inte skulle tuppa av, men dyket var perfekt.
Hon är verkligen i sitt esse här.
Allt vatten och så hon i mitten. Det är så vackert.
Det är inget snack om saken. Det är bara vackert.
Det var långt.
Nu behöver du aldrig dyka igen. Det var sista gången.
Nu behöver hon aldrig dyka igen. Det är över.
Jag behöver aldrig oroa mig igen.
Det här året har påmint mig om vad som är viktigast:
Att umgås med mina nära och kära och att göra saker tillsammans.
Om jag hade gjort det här ensam hade jag inte kunnat lyckas.
Och det spelar ingen roll vems rekord jag slog.
Genom att lära mig nåt nytt och tänja på gränserna blev de verkliga för mig.
Bara för att nåt är svårt betyder det inte att vi inte ska försöka uppnå det.
Det är det enda sättet vi kan lära oss nåt nytt om oss själva.
Undertexter: Camilla Dunér