Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vanessa har nok bestandig vært den modigste av oss.
Hun var veldig tøff.
Hennes råd var: "Hvis du har lyst til noe, bør du satse."
Til tross for det som skjedde med Vanessa, vil jeg ikke gi opp.
Visekorporal 1. klasse, Vanessa Guillén, ble meldt savnet ved Fort Hood 22. april.
Jeg merket meg dette umiddelbart.
Noe skurret.
Vi vil få Vanessa hjem så raskt og effektivt som mulig.
Hun er soldat ved en føderal militærbase.
Det skal være et ekstremt trygt sted, men det er det visst ikke.
Sånt man ikke tror kan skje i USA, fant sted ved denne basen.
De vil valse over familien.
Fort Hood må stenges ned!
Hver og en av dem bør etterforskes.
Saken om henne preger overskriftene i hele landet.
Folk vil vite hvor Vanessa Guillén er.
Latinamerikansk kultur er en sovende kjempe.
Familien Guillén later til å ha vekket den.
-Hva vil vi ha? -Rettferdighet!
-Når vil vi ha det? -Nå!
#IAMVANESSAGUILLÉN: RETTFERDIGHET FOR VANESSA
Datteren min var et mirakel.
Gud ga meg henne, og hun hadde et formål.
Da hun var ti, sa hun: "Mamma, jeg vil inn i hæren."
Jeg sa: "Nei, jenta mi, kvinner kan ikke det."
Hun sa: "Ikke vær så dramatisk, mamma. Én dag må jeg dra. Jeg vil få det til."
Jeg trodde det var en barnslig fiks idé som hun ville glemme med tiden.
Da hun fylte 18, sa hun følgende til meg på soverommet:
"Husker du da jeg sa at jeg ville verve meg eller bli astronaut?"
Én av de to. Bli astronaut og dra til månen, eller å verve seg.
Jeg sa: "Dra til månen, jenta mi."
Da hun fylte 18, fortalte hun at hun var innrullert.
Kom igjen!
Vanessa gjennomførte rekruttskolen ved Fort Jackson.
Det var et beinhardt program.
Hun fortalte at det var tøft.
Jeg sa: "tviler ikke."
Men hun var stolt.
Hun skrev brev:
"Jeg stortrives i dette miljøet. Alt er bra."
"Jeg er raskest av jentene."
"Jeg traff med 31 av 40 skudd med min M4."
Som jeg forventet.
Jeg overvar avslutningsseremonien. Hun bokstavelig talt glødet.
Hun sa at hun ville bli sendt til Fort Hood.
Det gledet meg at hun skulle være nær oss hjemme,
og at hun ikke ble sendt til en annen delstat eller en fjern avkrok.
Hva har vi her, tro?
Slutt med det der!
Jeg og Vanessa var gode venner.
Vi jobbet sammen, så vi møttes hver dag.
Hun reparerte skytevåpen og fungerte som våpentekniker.
Hun kom hjem hver helg.
Og så endret alt seg.
VANESSAS SØSTER
Den 22. april 2020 hadde Vanessa fri.
Hæren ba folk la være å møte på jobb på grunn av utbruddet av korona.
Men Vanessa ble bedt om å møte opp.
Jeg vil helst glemme den dagen.
Jeg husker at Mayra kom hjem fra jobb.
Hun sa: "Noe må ha hendt med Vanessa. Hun svarer ikke når jeg ringer."
Forloveden Juan sa det samme.
Jeg var på jobb.
Rundt lunsj sendte jeg henne en tekstmelding.
Jeg antok at hun var på jobb ennå.
Men det hadde gått lang tid.
HVOR ER DU?
LUNSJPAUSE
TOM FOR BATTERI?
KAN DU SVARE SÅ FORT SOM MULIG?
Meldingene ble "ikke levert".
Så jeg spurte Mayra om hun hadde snakket med Vanessa.
Juan var bekymret.
Jeg var redd for å si det til mor og far.
Mayra ba meg komme. "Hva er det?" sa jeg.
"Har du ikke lagt merke til noe rart? Vanessa svarer ikke på tekstmeldinger.
Hun svarer meg ikke."
"Hvorfor ikke?" sa jeg.
Jeg sa: "Kontakt militærbasen og be dem få tak i henne. Med en gang!"
Jeg ringte oversersjanten og sa at søsteren min ikke svarer når vi ringer.
Han sa at ingen hadde sett henne siden lunsj, og at de ikke visste noe.
Vi skulle gå tur den dagen så snart hun var ferdig på jobb.
Hun tekstet meg den morgenen. Det var meldt regn.
Jeg skrev at det var opphold.
Hun svarte ikke.
Det gikk mange timer. Jeg tenkte at noe ikke var som det skulle.
Så jeg og Landy gikk til våpenlageret.
Hun hadde gått fra bilnøkler, førerkort og lommebok.
Jeg stusset over at Vanessa lot dette ligge og slenge.
Jeg spurte om det hang kameraer der. "Nei", svarte de.
Da innså jeg at jeg ikke fikk gjort noe via telefonen, så jeg dro dit.
Jeg ringte Juan og sa at jeg ville lete etter henne.
Da sa han: "Greit, hent meg."
Jeg hadde aldri før vært så redd for noe eller noen som det jeg var den kvelden.
Jeg ante at noe fælt hadde skjedd.
MED EN GANG
HALLO?
VANESSA, JEG SKAL FINNE DEG. DET LOVER JEG.
Jeg ankom rundt tre om natten.
Oversersjanten tok ikke telefonen.
Så jeg tok inn på et hotell.
Jeg sov ikke ett sekund den natten.
Jeg tekstet Mayra: "Hva skjer?"
Jeg følte meg hjelpeløs.
Neste morgen dro jeg til basen. Jeg ante uråd.
Jeg gikk inn i kasernen.
Oversersjanten steg ut av en lastebil.
Han sa: "Hva er det?" Jeg sa: "Det får du forklare."
Det var gått nesten et døgn.
De var umeddelsomme angående hvem som hadde sett henne sist.
Alt virket suspekt.
Jeg prøvde å berolige mor.
Jeg så at hun var engstelig.
Jeg sa: "Gode Gud, kom igjen.
De udyrene vil aldri lete etter datteren min.
Jeg må lete selv."
I det øyeblikk jeg ankom Killeen,
vet du hva jeg sa da?
"Her lukter det død.
Det lukter død. Denne byen er død."
Foreldrene mine måtte dra til Killeen.
De var redde ettersom Vanessa var sporløst borte.
De kunne ikke gå inn på basen på grunn av oppholdsstatusen sin.
Jeg ble født på en liten farm ved navn Tierra Blanca.
I Rio Grande i Zacatecas i Mexico.
Alle var sammen, det var helt andre tider. Vi hadde det bra.
Vi lekte utendørs og hjalp far med arbeidet.
Han kalte meg "geita mi".
Han kalte meg det fordi jeg var tynn.
"Kom hit, lille geita mi."
En liten, men sterk geit.
Mannen min ble sendt hit for å arbeide alt da han var liten.
Han skulle tjene egne penger.
Jeg kom hit da vi giftet oss.
Så vietablerte et liv her i Houston. Jeg viet meg til hjemmet.
Min lille Vanessa.
Hun var tøff fra første stund og kjempet for å oppfylle egne drømmer.
Hun var noe helt spesielt.
Hun var veldig glad i fotball. Det var hennes lidenskap.
Jeg møtte Vanessa på highschool gjennom fotballen.
HERLIG SESONG, FRØKEN
Vi var like ivrige, selv om jeg var fersk.
Kjærligheten til sporten var den samme.
Hun var veldig målbevisst, spesielt når det gjaldt fysisk kapasitet.
Selv etter en hard trening løftet hun vekter.
Jeg spurte om hva hun holdt på med og sa at hun burde dra hjem.
Da ville hun lære meg å pumpe jern. "Kanskje en annen gang", svarte jeg.
Hun konsentrerte seg om skolearbeid også.
Hun satt ikke i lunsjen og skravlet med venner.
Hun gjorde skolearbeid og hadde på øretelefoner.
Men når vi var sammen senere på dagen, var hun pratsom og veldig jentete.
Få er både sportslige og jentete. Hun var begge deler.
Jeg møtte Vanessa i 15-årsdagen til en jente.
I 2014, tror jeg.
Vanessa var tøff.
Hun var ikke redd for noen.
Jeg likte å få henne til å le. Hun lo ofte.
Hun var veldig snill og omsorgsfull.
Hver gang vi snakket om hvor vi ville gå på college,
sa hun at hun ville verve seg, skaffe et stipend og ta det videre derfra.
Den første reaksjonen til mange latinamerikanske familier vil nok være:
"Skal du verve deg? Du er jente. Helt uaktuelt."
Men for henne var dette et inderlig ønske.
Jeg var stolt av henne.
Det er en betydningsfull beslutning å verve seg.
Men mor var konstant bekymret.
Hun sa at det er et hardt miljø.
Og hun var den første som merket at noe var galt med Vanessa.
Noen måneder etter at hun kom til Fort Hood.
Hun fikk søvnvansker.
Hun gikk ned i vekt.
Hun sa at hæren var "noe dritt".
At ikke alt var slik det så ut til å være.
JEG FØLER MEG HELT TOM
OM JEG BLIR VÆRENDE ELLER SLUTTER
DET KOMMER FRA DEN DU MINST VENTER DET FRA
En dag sa hun: "Mamma jeg har det vanskelig på basen."
Jeg sa: "Hvorfor da? Jeg merker at du skjuler noe."
For hun hadde fortalt om seksuell trakassering.
Av både unge kvinner og unge menn.
Hun sa: "Det stemmer. Det blir begått seksuelle overgrep."
"I desember sa du at jenter blir trakassert, men ikke du."
Da sa hun: "Jeg løy. Jeg er blitt trakassert.
Av en overordnet.
En sersjant."
I Fort Hood opererer det en mafia.
Det er mafiavirksomhet, intet mindre. Gjennomkorrupt og ondt.
Militærbasen Fort Hood i Killeen i Texas blir nå grundig gransket.
Kravene om å etterforske militæranlegget blir stadig mer høylytte.
Fort Hood er en diger base.
Den er en av de største stasjonene i USA.
Den er som en egen verden.
Basene har forskjellig omdømme.
Fort Hood har ikke et godt omdømme.
Fort Hood er en av basene med flest seksuelle overgrep i USA.
Det har vært to masseskytinger.
En soldat som skal ha slitt psykisk, skjøt og drepte 3 kolleger og skadet 16.
Dette er andre gang på fem år en soldat ved basen dreper.
Et ombud som skulle hjelpe overgrepsofre, opererte som hallik for soldater.
Stabssersjant Gregory McQueen skal ha fått blakke kvinnelige soldater
IDØMT TO ÅRS FENGSEL FOR Å HA DREVET PROSTITUSJONSRING
Det har vært mye fælt der.
To soldater ved Fort Hood er tiltalt for å ha smuglet immigranter over grensen.
Mange soldater har vært savnet. Mange soldater har dødd.
Tjueåtte soldater ved basen har mistet livet i år.
Fort Hood gir tilsynelatende gode kår for det verste av det verste
når det gjelder strengt hierarki
og gutteklubben grei.
Det kalles "Et alle tiders sted", men er rett og slett et sort hull.
Noen uker etter at pandemien brøt ut,
ba redaktøren meg se nærmere på en pressemelding fra Fort Hood
om Vanessa som var savnet.
Jeg søkte opp familie og venner på Facebook.
Da fant jeg Mayra Guillén.
I en telefonsamtale ga hun meg en gripende beskrivelse.
Hun satt alene på et hotellrom i Killeen og hørte helikoptrene.
Hun håpet at de lette etter søsteren.
Hun ville ha svar og ba meg kontakte Fort Hood
for å se om jeg kunne finne ut noe mer.
Kommunikasjonen med militærpolitiet var…
Den var en vits, rett og slett.
Sersjanten spurte om jeg ville sjekke om noe manglet på rommet hennes.
Da tenkte jeg meg om.
I fall det, Gud forby, skulle bli en etterforskning,
burde han ikke slippe meg inn.
Men min egen nysgjerrighet ble utslagsgivende.
Så jeg ba ham følge meg dit.
Jeg spurte etter nøklene og det militære ID-kortet hennes.
Dette hadde han i lommen.
Jeg ble veldig forvirret og tenkte at dette burde blitt levert inn.
Om jeg måtte overlate til dette politiet å finne søsteren min, var slaget tapt.
Hærens interne etterforskningsenhet, CID,
fikk en sentral rolle i etterforskningen av Vanessa Guilléns forsvinning.
De som ble satt til å jobbe i CID, hadde bare tre års erfaring.
De var ikke eksperter.
De var også alvorlig underbemannet og neddynget i andre saker.
Alle disse faktorene spilte inn
og var til hinder for etterforskningen.
Samme dag ba de oss melde forholdet til politiet.
Så vi dro til politistasjonen.
De ringte alle som kunne være den siste som så henne,
og som hun hadde vært i kontakt med samme dag eller dagen før.
De sto der, og jeg så på dem og prøvde å memorere ansiktene.
Én av dem så på meg og lo.
Og så gikk han.
Jeg spurte Juan om han så det. Han svarte ja.
Jeg lurte på hvem han var.
Jeg fikk vite at det var Robinson.
Den dagen Guillén forsvant, undersøkte vi hvem som var sammen med henne sist.
Noen sa at det var Robinson.
Han var våpenansvarlig offiser, og hun var våpentekniker.
Vi fikk tak i Robinsons nummer og ringte ham.
Han sa: "Hun ble sendt til maskinsentralen."
Han avviste at hun hadde sagt noe spesielt før hun gikk, og så la han på.
Jeg ga Robinsons nummer til CID.
De sa at de skulle undersøke saken.
Søsteren min vekket meg og spurte om jeg visste at Vanessa var savnet.
Jeg spurte hva hun mente. Hun ba meg sjekke Mayras Twitter-konto.
Jeg fikk sjokk. Hun var i hæren. Der skal det liksom være trygt.
Hei, alle sammen. Jeg vil gjøre folk oppmerksomme på at Vanessa er savnet.
Vi la ut innlegg på sosiale medier, først på mine kontoer.
Så opprettet jeg en Facebook-side og ga den navnet "Find Vanessa Guillén."
DETTE ER DEN SAVNEDE SOLDATEN VANESSA GUILLÉN
Folk hjemmefra som kjente Vanessa, delte Facebook-siden også.
Hjelp oss med å finne Vanessa.
Vanessa, vi trenger deg her hjemme.
Vær så snill, hjelp familien med å finne henne. Det hjelper å dele.
Det er sju dager siden Vanessa sist ble sett her i Fort Hood.
Det føles som en evighet.
Det føles som om det har gått mye mer enn en uke.
Jeg kontaktet Fort Hood med få dagers mellomrom for å få siste nytt.
Da henviste de bare til pressemeldingene.
Så det var vanskelig å få informasjon.
De informerte heller ikke familien om pågående søk.
Vi var frustrerte fordi de ikke ga oss svar.
Vi fant ut at dersom de ikke vil snakke med oss, så får vi snakke med dem.
Vi vil ha svar!
Den første uken i mai demonstrerte vi ved Fort Hood.
Hvor er Vanessa?
Vi brukte sosiale medier og ba folk komme:
"Ta med plakater og bilder og krev at hun blir funnet."
Vi vil ha Vanessa!
For hver fredag som gikk, ble vi flere. Vi laget bannere. Jeg filmet med mobilen.
"Vi er her. Vennen vår har vært savnet i to uker og skulle vært i denne basen."
-Hva vil vi ha? -Vanessa!
-Når vil vi ha henne? -Nå!
Den formuleringen om "Et alle tiders sted".
Den gjorde meg fortvilet.
Jeg vil ha rettferdighet og svar.
Dere har alt av teknologi og utstyr, men finner ikke søsteren min?
Det å se Lupe demonstrere var hjerteskjærende.
Men jeg tror også at det var viktig
for at pressen og folk skulle forstå at dette var virkelig.
En 16-åring gråter for en savnet søster, og vi får tilsynelatende ingen hjelp.
Hvor er søsteren min? De vet hvor hun er. De får si noe.
Vi vil ha svar!
DET HAR SNART GÅTT EN MÅNED FINN VANESSA GUILLÉN
Fire uker har gått. Vi står på til jeg får datteren min.
Nye søk etter den savnede soldaten ved Fort Hood…
Vanessa Guillén ble sist observert i Fort…
Ledelsen ved Fort Hood har vært lite tilgjengelig.
Vi sørget for at Fort Hood så oss og forsto at vi ikke ville gi oss.
Vi vil ha Vanessa!
Vi vil ha svar!
JUNI 2020 ETTER SEKS UKER MED SØK
Jeg visste ikke hva jeg hadde krav på rent juridisk.
Hva de kunne si, og hva de ikke kunne si.
Jeg trengte en pålitelig person som kjente systemet.
Så jeg søkte etter militæradvokater.
Etter en stund ble jeg tipset om en.
Mayra ringte og sa:
"Dette er en jobb for deg. Du har relevant bakgrunn."
Jeg sa: "Ja.
Jeg har klienter fra militærbaser verden rundt.
Jeg har måttet håndtere militæret før og vet hvordan de går frem.
Jeg vil gjerne bistå dere."
Da jeg snakket med henne, sa det klikk mellom oss med en gang.
Hun sa at hun kunne jobbe gratis, og at vi fikk se hvordan det utviklet seg.
Hun fikk fart på saken.
Det viktigste var jo å finne Vanessa.
Det var tydelig at militæret ga blaffen. De ville valse over familien.
Jeg innså at vi måtte etterforske selv.
Jeg kontaktet alle som kunne gi meg informasjon.
Vi måtte gå grundig til verks.
Ettersom vi ikke fikk noen svar fra Fort Hood, kontaktet vi Equusearch.
Det er en organisasjon viet til å spore opp savnede.
Og de kunne hjelpe oss.
Texas Equusearch har foretatt søk i flere områder ved Fort Hood
i håp om å finne spor etter Vanessa.
Hæren hadde motforestillinger mot å la dem bistå søket.
Men ettersom de hadde søkelyset på seg, hadde de ikke noe valg.
Jeg håper at den rette ser flygebladet og ringer inn.
Tim Miller sa at de mislikte ham og ikke ville si noe.
Jeg sa: "De misliker folk som kan løse saken."
Vi ville finne henne, samme hva det kostet.
Det kan ta så lang tid det bare vil. Jeg vil ha søsteren min.
Jeg lette overalt etter datteren min.
En gråtende kvinne i et hav av tårer.
I grøftekantene.
Ved jernbaneskinnene.
Jeg bar på en rosenkrans og ba. Jeg sverget på å finne henne.
Hun hadde ikke forsvunnet i løse luften. Jeg skulle finne henne.
Ingen fra ledelsen i militærbasen tok kontakt før saken var på alles lepper.
Jeg tenkte mitt da de brått ville si noe etter to måneder.
Den 22. april var visekorporal Guillén fra 3. stridsvognavdeling på vakt.
Hun ble sist sett rundt kl. 12:00.
En eller annen sitter på den informasjonen vi trenger
for å kunne få Vanessa hjem.
Vanessa må hjem til familien sin i hæren.
Det vil bli foretatt et omfattende søk av militærpersonell og militærpolitiet.
Hærens interne etterforskningsenhet leder etterforskningen.
Etterforskerne ved Fort Hood drev meg til vanvidd. Jeg var utålmodig.
Jeg gråt hver natt og lå søvnløs.
Søvnløs og gråtkvalt. Jeg skulle finne datteren min.
Mor ville få frem at det hadde vært seksuell trakassering.
Men de brydde seg lite om det.
En natt lå jeg søvnløs og grublet på om jeg burde legge ut noe.
Det var jo snakk om militæret. Enn om dette gir meg problemer?
Jeg bestemte meg for å legge det ut.
HVORDAN FORSVINNER MAN FRA EN BASE?
HVORDAN KAN EN SERSJANT SEXTRAKASSERE EN SOLDAT? HVORFOR ER SOLDATENE TAUSE?
VERKEN KVINNELIGE ELLER MANNLIGE SOLDATER BURDE BLI KRENKET.
Lupe spurte om jeg hadde sett denne emneknaggen på Twitter.
Hun viste meg alle historiene som kom frem.
Folk identifiserte seg med søsteren min på Facebook, Instagram, overalt.
Offiseren kom hjem til meg og voldtok meg brutalt.
Min overordnede opptrådte som beskytter og bearbeidet meg for så å begå overgrep.
Det er så mye mer enn et fysisk overgrep.
Når jeg ikke kunne forhindre dette,
hvordan skal jeg da kunne ta vare på meg selv fremover?
Jeg husker da den emneknaggen dukket opp, og alt eksploderte.
Jeg byttet profilbilde i sosiale medier.
Jeg skiftet til et bilde av Vanessa og skrev #IAmVanessaGuillén.
Jeg husker at det gikk opp for meg at hun er oss. Dette er oss.
Jeg ble utsatt for overgrep i 1992, Vanessa opplevde det i 2020.
Mens vi sitter her, blir noen utsatt for overgrep og trakassering i militæret.
-Hva vil vi ha? -Rettferd!
-Når vil vi ha det? -Nå!
Alle må vise familien Guillén at de ikke står alene.
Det at det kom folk fra nært og fjernt, ga oss en flik av håp.
Det ble stadig større.
-I Houston. -Ingen rettferdighet!
-Austin, San Antonio. -Ingen rettferdighet!
California.
Det er mange veggmalerier i Mexico, mor og fars hjemland.
I blant annet Egypt var det plakater det det sto: "I am Vanessa Guillén".
Og på militæranlegg verden rundt stilte folk seg bak familien.
Straks blir det direktesendt pressekonferanse fra Fort Hood
om den savnede Vanessa Guillén.
Vi får høre.
Saken har vekket debatt om overgrep og Fort Hoods håndtering av slike saker.
Hva ønsker du å si om dette?
Beskyldninger om seksuelle overgrep og trakassering blir grundig etterforsket,
uavhengig av kilde og omstendigheter.
Enten de er knyttet til Guilléns forsvinning eller ei.
Vi tar disse og andre beskyldninger på det største alvor.
Vi vil gjøre alt for å komme til bunns i sakene. Dette er uakseptabelt.
Det var flere enn én som plaget Vanessa.
Begge sa upassende ting til henne.
Og begge disse to var våre overordnede.
Hun kviet seg for å varsle.
Hun så ikke for seg at det ville bli tatt affære.
God dag.
Vi har ikke fått noen opplysninger.
Og vi har gjennomført hundrevis av avhør med Guilléns bekjente og kolleger.
Ingen utsagn taler for at hun ble utsatt for overgrep eller trakassering.
Hentydninger om at hun ble seksuelt trakassert, ble grundig undersøkt
uten at det ble funnet solide holdepunkter.
Pressekonferansen fikk meg til å koke innvendig.
De anklaget henne for løgn.
Hvordan våger dere å si på tv at hun ikke ble trakassert?
Det er passe frekt.
De visste langt mer enn hva de sa til oss.
Vi ankom i morges med mange spørsmål.
Vi fikk noen svar, men mye er ennå ubesvart.
De brukte ordet "uregelmessigheter".
De sier at de følger opp alt så langt det går an.
De vil ikke si hvem de etterforsker og hvorfor.
Vi vil vite hva som har skjedd, hvem som dekker over for hvem,
og hvorfor det dekkes over.
Det var en intens dag.
Mor hadde ikke lyst til å dra dit.
Det gikk ikke så bra med henne.
Først vil jeg takke Gud, som fikk meg ut av sengen så jeg kunne dra hit.
De somlet med å lete etter datteren min.
Jeg tryglet dem fra første stund om å lete etter henne.
Det gjorde de ikke.
Hvorfor later de som om de leter etter datteren min nå?
Jeg krever respekt for meg og datteren min.
Hun vervet seg for å tjene landet og alle oss andre.
Hvis hun, Gud forby, blir funnet død, skal jeg få stengt ned denne basen!
Vi skal fortsette arbeidet.
Noen dager senere hadde jeg bursdag.
Tante spurte om jeg hadde sjekket mobilen. "Nei", svarte jeg.
Hun sa at det det var medieoppslag.
Det ble gjort funn av levninger rundt klokken 11:30.
Bell Countys lokalpoliti varslet FBI, som så varslet CID, som kom til stedet.
Jeg ble oppringt av Tim Miller, grunnleggeren av Texas Equusearch.
Han var bare…
veldig direkte.
Han beskrev noe som jeg ikke klarer å gjengi.
Jeg makter bare ikke å si det, og…
Tante hørte at jeg skrek, så hun kom bort og sa:
"Ikke la moren din se deg."
Jeg måtte samle meg på to minutter.
Så jeg måtte holde alt inne.
Før politibetjenten kom, sa jeg det til mor.
Hun sa: "Mamma, vi må ta en prat."
Da sa jeg: "De har funnet noe?" Hun svarte: "Ja."
Jeg sa: "Hva fant de?" Da sa hun: "Du må være sterk nå."
"Ja, jeg skal være sterk."
Hun slet med å si det. Jeg sa at jeg var sterk, og ba henne si det.
Hun sa: "Det var jenta vår."
Jeg sa: "Hva mener du? Har de funnet henne?"
"Ja, mamma.
Men det er ikke slik som du håpet."
"Fortell."
Hun sa: "Hun ble drept."
"Nei, aldri i livet."
Da ble jeg helt gal.
Jeg ble gal av smerten.
Jeg sa: "Det er ikke jenta vår." Hun sa: "Mamma, det er henne."
"Får jeg se og klemme henne,
og stryke henne over det vakre, pur unge ansiktet?"
"Ja, mamma. Men du må vente.
Ta beroligende og legg deg.
Du må samle deg til begravelsen."
"Men hvorfor gjorde de dette mot datteren min?"
"Vi vet ikke, mamma."
"Si at dette er et mareritt."
"Nei, mamma.
Det er vår lille Vanessa."
Lenge leve Vanessa Guillén!
På åstedet der Vanessa ble funnet, var det noe som var svidd.
De fant plastbiter.
Samme dag snakket vi med en representant for hæren.
De slengte bare alt i fanget på oss. Hele etterforskningen.
Uten noen medfølelse.
Så kom det på nyhetene.
Da Guillén forsvant, etterforsket blant annet FBI saken ved Fort Hood.
Nå fremholdes det i en ny anmeldelse at hun ble drept.
Tekniker Aaron Robinson skal ha slått Guillén i hodet med en hammer,
drept henne på basen og lagt henne i en kasse.
Først sa han at han hadde trent på avdelingen, før han så gikk hjem.
Men ettersom vi kunne pinge mobilen hans, ble det brister i alibiet.
Da vi pinget mobilen hans, ledet sporene til elven Leon.
En annen mistenkt, 22 år gamle Cecily Aguilar,
er siktet for å ha medvirket til å frakte Guillén bort.
I en fem siders erklæring tilstår Aguilar at hun hjalp ham med å bli kvitt liket.
Han tok henne med til en bru ved elven Leon.
Der parterte og brente de henne før de gravde ned levninger på tre steder.
Da levningene av Vanessa ble funnet,
ble Robinson faktisk satt i varetekt for brudd på koronareglene.
Og CID-lederne informerte ikke soldaten som voktet Robinson,
om at han også var mistenkt for drapet på Guilllen.
Robinson fikk beholde mobilen.
Han leste at liket av Guillén var funnet, ringte kjæresten Cecily Aguilar
og sa: "Skatt, levningene er funnet."
Soldaten lot på en eller annen måte Robinson komme seg unna.
Betjenter fant mistenkte til fots rundt en mil fra Fort Hood.
Da politiet konfronterte mistenkte, skjøt han seg.
De visste godt at Robinson var drapsmannen.
Men de arresterer ham ikke?
Det er en grov feil.
CID-agenten burde fått sparken.
Øverstkommanderende burde fått sparken. Flere burde ha fått en straff.
Dette skjedde ikke.
Hvordan kan dette skje på en militærbase mens hun var i tjeneste?
Fort Hood, "Et alle tiders sted", har ikke gjort noe som helst!
Dette beviser at de løy!
Hvis hærens mål med møtet var å slutte fred med familien Guillén, mislyktes de.
Familien raser fortsatt mot hærens håndtering av drapet på Vanessa Guillén
og den påfølgende drapsetterforskningen.
Lupe Guillén, Vanessas søster, sa at familien fortsatt lurer på mye.
Ikke minst hvorfor Vanessa ble drept,
og hvorfor det drøyde før hæren tok den skyldige medsoldaten.
Hæren og andre forsvarsgrener utnytter personvernlovgivningen
for å skjule informasjon for ofre og pårørende.
Hæren kan si: "Vi har iverksatt nødvendige tiltak."
Det er alt du får vite.
Militær strafferett er ikke som sivil strafferett.
Hovedforskjellen er at et sivilt system kontrolleres av påtalemakt og dommere.
I militæret kontrolleres det av en kommanderende offiser, som ikke er jurist.
De satser på at overlevende og pårørende forblir tause,
eller at pressen gir blaffen.
Og i dette tilfellet feilberegnet de kapitalt.
Familien Guillén aktet ikke å tie.
Natalie lærte meg om militærets egen domsmyndighet,
og at sivile ikke får gjort stort,
om ikke det er snakk om en høyere instans, i dette tilfellet Kongressen.
Så det å fremme et lovforslag var det beste for å oppnå rettferdighet.
Siden sextrakassering i militæret ikke får konsekvenser, er det fritt frem.
Det må nye lover til.
Man kan ha retningslinjer i fleng. Blir de fulgt? Nei.
Militæret har ikke gjort noe for å få bukt med problemet.
Rettferd handler ikke bare om å få klarhet i drapet på søsteren min.
Det handler også om å hjelpe ofre.
Vi følte oss forpliktet.
Ikke minst overfor Vanessa, som ble sextrakassert.
Jeg spurte familien om de trodde dette var smart.
Vi må reise hyppig til Washington D.C. og møte politikere.
Orker dere å reise landet på tvers?
Jeg ble født i Houston og har vært her så å si hele livet.
Gjennom hele tiden vi har bodd sammen, har ingen brutt ut.
Det å være eldst innebærer et stort ansvar.
Mor trenger mye hjelp. Hun har det ikke helt bra helsemessig.
Overfor de to søsknene mine er jeg en storesøster.
Jeg er også en slags mor for dem.
Mamma er mor nummer én. Mayra er mor nummer to.
Vanessa var som en mor nummer tre.
Hvis jeg var uskikkelig på skolen eller fikk en dårlig karakter,
kjeftet hun som en mor, ba meg gjøre lekser og var streng.
Før Vanessa døde, hadde jeg det som barn flest.
Jeg tok en dag om gangen, gikk på skole, drev med idrett og pratet med venner.
Jeg gikk i tiende.
Tanken på å vende tilbake til et normalt liv…
Det blir aldri normalt.
Hver gang jeg prøver å gjenfinne en slags normalitet
eller å gå på jobb som før, går tankene til Vanessa.
Jeg føler et ansvar overfor meg selv og familien for å kjempe for dette.
Vi hadde ikke noe annet valg enn å kjempe for en lov oppkalt etter søsteren min,
for å hjelpe andre.
For at en lov skal bli vedtatt,
må den stemmes over i Kongressen, og presidenten må undertegne.
Det er mye arbeid.
Vanessa Guilléns familie møtte president Trump.
Han kunne fortelle at justisdepartementet etterforsker drapet på henne.
Natalie fikk i stand møtet med Donald Trump.
Jeg ber deg se til at det oppnås rettferdighet for datteren min.
Hun ber deg se til at det oppnås rettferdighet for datteren.
Hvordan kan dette skje med en soldat på en "trygg" militærbase?
Vi vil ha en kongressetterforskning. Noen må ha sett eller hørt noe.
Som dere vet, utfører justisdepartementet og FBI en omfattende etterforskning nå.
Det samme gjør hæren. En omfattende etterforskning.
Du kan skrive historie med Vanessa-saken.
For vi trenger forandring nå. Vi trenger noe positivt.
Sånn at soldater kan føle at det er trygt å verve seg,
og trygt å tjene hjemlandet.
Det kan være ærefullt å tjene landet, men også verdig og trygt.
Dette kan en slik lov gi dem.
Vi skal til bunns i mye av dette, kanskje alt. Ok?
-Mange takk. -Ok, kom igjen.
-Ingen rettferdighet! -Ingen fred!
-Hva vil vi ha? -Rettferdighet!
-Når vil vi ha det? -Nå!
Familien Guillén møtte presidenten for å diskutere lovforslaget.
Lupe går i sko med høye hæler. De er nydelige.
De var en gave fra Vanessa, så hun går med dem for hennes skyld.
Det var første gang jeg så Lupe gå opp på et podium og holde tale.
Hun holdt ikke igjen.
Det er sterkt for meg å være her.
Jeg kom hit barbent, for jeg fikk disse skoene av Vanessa.
Jeg ville gå med dem for Vanessas skyld, ikke for noen andres skyld.
For søsteren min er hos Gud nå, på et bedre sted.
Andre ofre er her med familien. Det er ikke søsteren min.
Bra, Lupe!
RETTFERDIGHET FOR VANESSA
President Trump sa at han ville støtte lovforslaget IAmVanessaGuillén.
Og alle dere som sa at vi aldri ville få møte presidenten i Det hvite hus,
vi møtte ham nå nettopp, og han støtter oss.
Og nå skal dere høre, han kom bort og spurte hvor gammel jeg er.
Jeg svarte at jeg er 16.
Han sa: "Vi trenger folk som deg. Jeg er imponert over hvor moden du er.
Du er ikke redd for å snakke med noen."
Dere bør heller ikke være redde for å snakke.
For presidenten støtter oss.
Jeg vil ha hele landets støtte.
Dette handler ikke om partipolitikk eller etnisitet.
Dette handler om mennesker, så det angår alle.
Det er en viktig lov.
Som regel begås trakasseringen av en overordnet, en i kommandolinjen.
Samtidig skal de samme overordnede ta seg av etterforskningen.
Denne loven skal få alt bort fra kommandolinjen
og sikre advokathjelp og rådgivning til ofrene.
Kongressrepresentantene Jackie Speier og Markwayne Mullin
leder fremleggingen av lovforslaget.
Vi gledet oss til å få frem at familien Guillén støttet dette lovforslaget.
Jeg fant det klokest å be Jackie Speier være initiativtaker til lovforslaget,
for hun kunne få det gjennom.
Jeg ble involvert i dette i 2010.
Temaet ble diskutert, men det var som å være i 1950-årene igjen.
Det ble forklart med vendinger som gikk på at kvinner i militæret,
gikk utfordrende kledd eller drakk for mye.
Så i 2011 fremmet jeg det første lovforslaget
knyttet til overgrep i militæret.
Skandaler rundt seksuelle overgrep er blitt vanlig i militæret.
Dette skyldes et rettssystem som er bundet til kommandolinjen,
og som noen vil bevare for enhver pris.
Hele kommandolinjen settes under tiltale. Derfor er jeg opprørt.
Hvis den kommanderende offiseren blir fratatt ansvaret,
undermineres han som leder.
Motstanden kom innledningsvis fra militæret.
De visste å ordlegge seg pent, men dette var åpenbart veldig utbredt.
Kommanderende offiserer må være mer involvert i å løse dette, ikke mindre.
Militære ledere må bidra til å sikre orden og disiplin i sine avdelinger.
De mente at kommanderende offiserer måtte kunne bestemme over alt.
Historisk sett avgjorde militære ledere om du kunne skille deg.
Militære ledere avgjorde om en lege kunne amputere et bein.
Disse 200 år gamle lovene ble utformet for beslutningstagning på slagmarken.
Sånn er det ikke lenger.
Vi håndterer dette annerledes nå
og bør videreføre endringene ved å profesjonalisere rettssystemet.
Hvis en av fem kvinner i militæret oppgir å få uønsket seksuell oppmerksomhet,
er det kritisk.
Det er samme problem i sivil sektor.
Det er noe annet i militæret. Kommandolinjen trumfer alt.
De som er øverst i kommandolinjen, kontrollerer militærretten fullt og helt.
En parallell til dette kan være at en ansatt på Walmart,
blir utsatt for overgrep av en kollega,
og at avdelingslederen ikke tror på dette, og legger saken død.
Eller så tar han det på alvor og varsler kontorsjefen,
som så sier: "Jeg tror ikke at dette fant sted, bort med deg."
Eller så løfter kontorsjefen saken opp på regionalt ledernivå,
som så videreformidler saken til sentralledelsen.
I siste instans avgjør en adm. dir. i Walmart om en skal tiltales. Absurd.
Ingen vil arbeide i et slikt system, men sånn er det i militæret.
Det groteske drapet på Vanessa Guillén tvang militæret til å innse
at dette ikke var en slik sak
som kunne feies under teppet.
Vi fikk et løfte om at det skulle stemmes over loven 30. september.
Det er Vanessas bursdag.
Så vi gledet oss, men da dagen kom, ringte de og sa at det ikke lot seg gjøre.
Det var skuffende.
Lovforslaget skulle legges frem, men det ble det ikke.
Det ble ingen votering.
Lovforslag er fortapt om de ikke går gjennom innen årsskiftet.
Neste år er det en ny sammensetning i Kongressen med blanke ark.
Kongressen tok initiativ til lovforslaget i september, men det ble aldri behandlet.
IamVanessaGuillén-loven gikk ikke gjennom, og det er jo frustrerende.
TRIST! ALT ER POLITISK SPILL.
ENN OM DET VAR DERES SØSTER, DATTER, VENN, KUSINE ELLER BARNEBARN?
VI GIR OSS IKKE.
ET SLAG I TRYNET FOR VANESSA OG FAMILIEN.
Det er trist å se alle ofrene.
Jeg vet ikke hvordan jeg kan hjelpe dem. Og det blir ikke gjort noe.
Etter det som skjedde med lovforslaget,
har mor og far slitt tungt.
Mor har vært syk.
Skyv den mot høyre.
Jeg finner den aldri.
-Der, ja. -Sånn.
Når skal de begynne å tømme rommet?
Når jeg får hjelp.
-Når da? -I januar, om Gud vil.
Så lenge det går bra med oss.
Omgitt av sykdom.
Etter tragedien fulgte det sykdom.
Det heter "stille etter stormen". Allmektige Gud.
Jeg vet ikke.
For oss ble det "sykdom etter stormen".
Jeg vet at vi ikke har det enkelt. Det kan virke uutholdelig.
Noen dager vil jeg bare stenge alle ute.
Så minnes jeg alt som har skjedd, og innser at jeg er nødt til å stå på.
Ok.
Siste nytt er at Aguilars forsvarere vil få tilståelsen hennes ugyldiggjort.
Aguilars forsvarer hevder at hun ikke fikk opplest sine rettigheter.
Vi fikk nettopp vite at Cecily Aguilar, Robinsons kjæreste,
vil trekke tilståelsen hun ga CID.
Det vil ikke vi godta.
Måtte Gud bevare dere og verne om dere på den lange reisen.
Veslejenta mi. Måtte Gud velsigne deg og holde deg frisk.
Prøv å ikke gråte.
Vær sterk.
Tilståelsen sto sentralt i tiltalen.
Uten den vet jeg ikke om det kan bevises at hun er skyldig.
Vi skal til Waco.
Vi skal til tinghuset og høre hva hun har å si.
Jeg er stolt over dem, for de gjør det for søsterens skyld.
Og som de har lovet henne,
vil de gjøre alt som gjøres kan for å avdekke sannheten.
Man tenker: "Hvordan våger dere?"
Familien har rett på en avklaring etter å ha mistet datteren.
Det sentrale spørsmålet var "hvorfor?"
Hvorfor drepe henne og så å si få henne til å forsvinne?
Jeg fatter ikke hvorfor Aguilar hjalp ham med å gjøre noe sånt.
Jeg håper de stiller spørsmål til Aguilar for å finne ut hva hun vet.
Rettferdighet for Vanessa!
-Hva vil vi ha? -Rettferdighet!
-Når vil vi ha det? -Nå!
Mor, far og familien ba meg la være å gå inn i retten
på grunn av alderen min.
Opplevelsen kunne ha blitt traumatisk.
-Hva heter hun? -Vanessa!
-Høylytt og stolt! Hva vil vi ha? -Rettferdighet!
Rettferdighet for Vanessa!
Jeg tenkte at siden jeg ikke kunne bidra der inne,
fikk jeg i det minste bidra utenfor.
Jeg tror det er bra nå å styrke fellesskapet vårt.
Så om noen vil ta ordet og presentere seg, bare rekk opp en hånd, et eller annet.
Vi lar den gå på rundgang.
God ettermiddag.
Jeg har kommet fra Austin.
Om vi står samlet og krever rettferdighet for Vanessa, vil vi få det.
Takk.
Dette betyr mye for meg, da jeg også er et overgrepsoffer.
Mange sier: "Jeg kan ikke gjøre noe fra eller til."
Jeg er her som én person, og jeg er høylytt.
Alle har en stemme, så jeg sier: "Hev stemmen, skap forandring."
Vi står ved din side og kjemper sammen med deg.
Uavhengig av alder, kjønn og etnisitet, skal noe forandres, må vi heve stemmen.
Jeg heter Lupe Guillén.
Jeg er 17 år og går fortsatt på highschool.
Jeg er Vanessas yngste søster.
Da jeg var fire-fem, hadde jeg talefeil, jeg kunne ikke snakke.
Jeg begynte å snakke da jeg var sju.
Jeg skjemtes, så jeg valgte å være taus.
Jeg orket ikke prøve engang, for jeg fikk det ikke ut.
Og jeg ble mobbet for dette.
Nå tror jeg at det er dette som har gjort meg veldig frittalende.
Jeg sier hva jeg mener når det trengs. Det er en verdig sak, og jeg er kampklar.
Kvinnen ved navn Cecily Ann Aguilar sitter der inne overfor familien min.
Hun er frekk nok til å vise seg etter det hun gjorde mot søsteren min.
Du så et lik bli partert og brent.
Og du hadde likevel krefter til å grave groper, kjøre til en elv
og forbli taus to måneder, selv om du så oss i nyhetene hver bidige dag.
Hun frarøvet meg muligheten til å få se henne en siste gang.
Men mor sier stadig at vi bare må kjempe videre.
Og hver dag minner jeg meg selv på at dette ikke bare handler om Vanessa.
Det handler om oss alle.
Vi håper at det som skjer der inne, vil gå i vår favør.
Takk.
Vi kom nettopp ut fra rettsmøtet.
Dommeren tillot ikke at Cecily Aguilars tilståelse ble trukket.
Cecily hevder at Aaron Robinson rettet en pistol mot hodet hennes
den kvelden hun hjalp ham med å bli kvitt liket av Vanessa.
Vi fant dette lite troverdig og anser dette som en forsvarsstrategi.
Forsøket på å manipulere virkeligheten og loven, lyktes ikke for henne.
Forhåpentligvis vil rettferdigheten skje fyllest.
Det er et skritt i riktig retning for å yte søsteren min rettferdighet.
Vi vil aldri slutte å kjempe.
Rettferdighet for Vanessa!
MAI 2021
Hæren offentliggjør en svært kritisk rapport der det står
at ledere ved Fort Hood ignorerte varsler om sextrakassering fra Vanessa Guillén.
Representanter for hæren bekreftet det Guilléns familie har sagt.
At hun ble sextrakassert ved Fort Hood.
Sextrakasseringen er bevist.
Er det dette dere har etterforsket i fem måneder?
Har dere påført meg lidelse for dette?
Hærens etterforskning avdekket noe vi alt hadde fortalt dem.
Var dette alt?
Dette visste alle fra før. Som mor visste jeg det.
Gud vil ikke tilgi dette.
Jeg satte faktisk pris på at de bekreftet det vi hadde sagt fra første stund.
At vi ikke bare slengte ut påstander.
På et tidspunkt beskyldte de oss for å lyve om sextrakassering.
Dette er et eksempel på hvorfor vi har mistet tilliten til hæren.
Rapporten avdekket at sommeren 2019
forsøkte en av Vanessas ledere å få henne med på trekant.
Senere, under en feltøvelse, ble hun oppsøkt av samme leder
da hun vasket seg i skogen.
Hun fortalte venner og en overordnet at hun fryktet represalier.
I hvor lang tid visste Fort Hoods ledelse at hun ble sextrakassert?
Var det kjent da de gjentok at det ikke fantes bevis på at hun ble det.
Hærledelsen ville ikke gå ut med navnet til vedkommende som trakasserte Vanessa.
De ville heller ikke si om det vil bli reist siktelse mot vedkommende.
Ifølge flere soldater på basen ble hun trakassert av to ledere.
Én av dem arbeider ennå ved Fort Hood.
Han mottar lønn, som om ingenting har skjedd.
Han kan fortsatt skade flere.
Etterforskerne knytter ikke hendelsen til den som skal ha drept henne,
tekniker Robinson.
De skal ikke ha bevis for at hun ble trakassert av ham, men det ble en annen.
De pukker på at Robinson ikke trakasserte Vanessa, i håp om å overbevise oss.
Ryktet hans sannsynliggjør i stor grad at dette fant sted.
De vet ikke en døyt.
På grunn av mangelfull etterforskning av hva han gjorde mot Vanessa før drapet.
Jeg finner det mest sannsynlig at han drepte henne under et overgrep.
Jeg er overbevist om at det viktigste for hæren
var å holde drapet atskilt fra påstander om sextrakassering og overgrep.
De sto midt i en kamp i Kongressen
og kunne ikke la denne familien og Vanessas forsvinning,
bli skyts som kunne ramme dem.
Hæren ville ikke forandre seg. Den ville bare beskytte seg selv.
Så ny lovgivning var eneste måte å komme med en motreaksjon på.
Hvis lovforslaget fremmes på ny,
kan ofre få en oppreisning som søsteren min aldri fikk.
Så vi må bare presse på, samme hvor lang tid det tar.
Nå når det har gått litt tid, er det bare blitt vanskeligere.
Men vi må bare få dette gjennomført på et vis.
Får vi Kongressen til å lytte, kan loven bli vedtatt.
Vi vil få fremmet et nytt lovforslag. Det er vårt siste håp.
Den slagkraften kampanjen har i år, vil vi aldri oppnå igjen.
Etter presidentvalget, da Biden hadde formet regjering,
fremmet vi IAmVanessaGuillén-loven for andre gang.
Vi håper på å få den vedtatt i Representantenes hus og Senatet,
og at presidenten så vil godkjenne loven.
Hvordan har du det?
Litt bedre.
Ok.
Be Lupe huske å spise.
Ja da, se her.
Spis opp frukten.
Den er sunn.
-Ok, vi snakkes senere. -Si takk til Natalie fra oss.
Ja.
-Greit, vennen, ha det. -Jeg ber for dere.
-Ha det. -Ha det.
Hva er så rettferdighet?
Rettferdighet handler ikke bare om å stille drapspersonen til ansvar.
Det handler også om hva som er rimelig.
Hei, speaker. Mayra Guillén heter jeg. Takk for sist. Det er lenge siden.
-Vi ga deg et løfte. -Takk.
-Godt å se deg. -Hei, Lupe. Godt å se deg igjen.
Vi får ikke Vanessa tilbake.
Men jeg tror at dersom dette var min datter,
ville det beste alternativet være å få en historisk lov i sitt navn.
Det er en form for rettferdighet.
God ettermiddag.
Som speaker er jeg stolt over å støtte Jackie Speiers IAmVanessaGuillén-lov.
Takk for at dere hjelper oss med å holde løftet vi ga familien for et år siden.
At vi skulle få en lov som utgjør en forskjell.
Så vi må gi forandringen en stemme og hedre søsteren min.
Vi er her for å se til at hun ikke blir glemt.
Vi trenger forandring, og det med en gang.
-Mor hilser. -Å, takk.
-Hun setter pris på at du stiller opp. -Takk.
Å, se på føttene mine.
Hvorfor går du i de skoene?
Jeg vet ikke.
-Kan vi ta et bilde der borte? -Ja, det har jeg lyst til. Kom.
Vi skynder oss og tar et bilde.
Ok, én…
Vi har møtt folk fra senatet og kongressen som har kjempet for dette i et tiår.
Og hvert år har det svunnet hen. Det er blitt et tema folk ikke vil ta i.
Som et talerør må jeg se til at folk og reportere får høre om dette.
Dette får ikke fisle ut på min vakt. Endring må til.
Vi har et helt apparat i sving, og nå må vi få vedtatt loven.
Dere har vært svært overbevisende overfor kongressrepresentanter.
Enkelte representanter har siden i fjor trukket støtten til forslaget.
Snakk med dem.
Vi skal møte kongressrepresentanter for å prøve å overtale dem
til å støtte lovforslaget.
Vi håper at det blir votering over det før årsskiftet.
Hvis ikke må vi starte forfra neste år.
-Hei! -Hei, senator. Godt å se deg igjen.
-Dette er Mayra Guillén. -Mayra.
Vi må holde oppe trykket og se til at dette er et allment kjent tema.
Vi har håp om å få loven vedtatt i år.
Det begynner å bygge seg opp momentum.
Et vendepunkt for meg var det som skjedde med søsteren deres.
Det å stadig snakke om drapet på Vanessa vekker mange minner.
Så det å måtte gjenta det gang på gang er vanskelig.
Når man mister noen på grusomt vis, slik dere gjorde,
er det menneskelig å forbanne mørket, som det heter i Bibelen.
En from tilnærming er å tenne et lys.
Det er det dere gjør. For å forhindre at andre rammes.
-Ja. -Rørende.
Det var opp- og nedturer med tanke på hvem som vil støtte oss,
og hvem som blir motstandere.
Militærets grunnleggende etikk
går ut på å beskytte kolleger og underordnede, ikke å utnytte dem.
Ja.
Tross momentumet er det fortsatt en sterk motvilje
blant de lengstsittende senatorene og kongressrepresentantene
i de to kamrenes forsvarskomiteer
mot å innføre omfattende reformer.
Vanessas besluttsomhet er en tilbakevendende tanke.
Jeg vil gjøre dette til minne om henne.
Men jeg kan ikke fordra å forlate familien.
Særlig mor.
Hvordan går det med dere?
-Greit nok, men det er frustrerende. -Veldig.
Det å pendle til Washington D.C. uten at noe er håndfast.
-Vi venter på at loven skal bli vedtatt. -Ja.
Styresmaktene er dessverre utformet slik at de skal jobbe tregt.
Ofte har man kun én sjanse med et lovforslag.
For om lovforslaget legges frem, og så forkastes,
blir det svært vanskelig for dere å få det fremlagt senere.
Det fins en viss motstand.
Timing er det viktigste, og jeg vet ikke når sjansen vil by seg.
Lupe ble så aktiv som talsperson at det fikk følelsesmessige følger.
Så jeg prøver å få sagt at jeg er stolt av henne.
Jeg har ikke fått sørge før nå.
Det er derfor det har vært vanskelig.
Jeg prøvde å sørge på riktig måte, men det fins ikke en riktig måte.
Og man blir engstelig.
Nå kan jeg bli nervøs av én til to personer.
Dette er blitt noe som preger meg i hverdagen.
Det har vært overveldende.
Jeg har distansert meg fra mye.
Venner, for eksempel.
Og det å spille fotball.
Jeg tenker på at jeg aldri får spille fotball med søsteren min igjen.
Jeg prøver å ta hverdagen tilbake, men etter å ha vært gjennom så mye,
ser man annerledes på verden.
Vi trenger alle en pause.
Ikke minst av hensyn til egen psyke.
Jeg gir ikke opp søsteren min.
Jeg vil kjempe selv om jeg holder meg i bakgrunnen.
Lupe ble tvunget til å bli voksen.
Nå må hun tilbake til skolen og prøve å få en normal tilværelse igjen.
Hun fortjener å få nyte livet.
Stilen min mangler 300 ord. Jeg syns jeg har skrevet veldig godt.
Jeg kan lese gjennom den. Bare send den når du er ferdig.
Hei, Lupe. Kul lugg.
Natalie jobber hardt, men er også gøyal.
Jeg sier til henne at hun ikke er en ordinær advokat som tar kveldsfri.
-Hallo. -Det er Mayra og meg, Natalie.
-Hun kapret telefonen min, Landy. -Det går bra.
Hun har stilt opp for meg, ikke bare som advokat, men også som venn.
Hun har til og med behandlet meg som en datter.
Så jeg setter stor pris på henne.
Takk, Landy. Vi snakkes.
-Greit. -Ha det.
Dette er mer enn en jobb for meg.
Det er en forpliktelse.
Og jeg er like sterkt bundet til mine foreldre.
Foreldrene mine kommer fra Libanon. Vi dro på grunn av borgerkrigen.
Far ba meg hjelpe andre for å gi tilbake til det landet som har gitt meg mye.
Jeg er stolt over å være libaneser, men er dønn amerikansk.
Far, skal jeg skru av lyset?
Jeg prøver å få på plass rytmen.
Som immigrant vil man hjelpe andre immigranter.
Dette er et kall.
Man blir en eneste stor familie med en felles livsoppgave.
New York-senatoren Gillibrands langvarige kamp mot Pentagon
for å endre behandlingen av overgrepsofre i militæret,
har forsert et hinder.
Kort oppsummert favner Gillibrands lovforslag videre.
Vårt lovforslag gjelder bare sexovergrep i militæret.
Hun vil at behandlingen av alle forseelser skal løsrives fra kommandolinjen.
Vi tar kun for oss dette med sexovergrep.
Da vi omsider fikk Jackie Speier til å fremme IamVanessaGuillén-lovforslaget,
registrerte vi Gillibrands lovforslag.
På sett og vis ble dette to konkurrerende lovforslag.
Selv om de fremmes i ulike kamre, vil folk føle at de må velge ett av dem.
Så alt har endret seg.
Vi flyr for å treffe senator Gillibrand. Målet er jo å få til et samarbeid.
Slik at det iallfall blir én lovendring.
Senator Gillibrand fremmer et lovforslag i Senatet.
Hun har kjempet for det. Jeg fremmer et i Representantenes hus.
Begge lovforslag vil løsrive behandlingen av overgrep fra kommandolinjen.
De er like, men ikke identiske.
Gjennom denne prosessen må vi utarbeide én enkelt versjon.
-Hyggelig. -Takk for at dere kunne komme.
Det er vel et ork med stadige reiser til Washington.
-Én opplevelse rikere. -For å kreve rettferdighet.
Det er et kall, rett og slett. En heltidsjobb.
Men det at dere har fått ulike folk til å stå samlet bak saken, er viktig.
Det å gjøre seg bemerket i Washington ved å oppsøke senatorer er avgjørende.
Men det er ingen grunn til å juble for versjonen i Representantenes hus.
Det er et skritt i riktig retning, og vi er stolte over å ha nådd så langt.
Men det holder ikke.
Det tar for seg overgrep og trakassering, men ville ikke ha fanget opp Vanessas sak.
For det favner ikke om drap.
Det må vi ha klart for oss.
For det som dessverre skjer bak lukkede dører,
er at de luker ut reformer forsvarsdepartementet misliker.
Det vil sitte fire menn i det møterommet
som ikke vil støtte lovforslaget deres fullt ut.
Vi må opprettholde presset mot dem.
Helt enig.
Familien har vært gjennom et helvete
mens de har prøvd å tale den drepte søsterens sak.
Det er viktig at en sak som hennes ville fått en uavhengig rettsbehandling.
Det å ha dem som støttespillere,
og det å ha en koalisjon av fremtredende kongressrepresentanter og senatorer,
er helt avgjørende for lovforslaget og mulighetene for å få det vedtatt.
Vi bestemte oss for å slå sammen de to lovforslagene
for å sikre støtte i begge kamre.
Dette er smart strategisk sett.
Du kan legge så mange planer du bare vil, men likevel bli overrumplet i Kongressen.
-Ta vare på dere selv. -Dette skal vi klare.
-Takk for at dere går foran. -Takk for hjelpen.
I dag legger vi frem
lovforslaget som skal forbedre militær strafferett og gi styrket vern.
Senator Gillibrand og jeg har viet nesten ti år til å få orden på dette.
Vi skal få vedtatt loven i år.
Vi er snart ved endestasjonen.
Dette er siste omgang. Lykkes vi ikke nå, er slaget tapt.
Dette er siste sjanse.
15. DESEMBER 2021
Anstrengelsene for å reformere militærets håndtering av sexovergrep
kan resultere i lovendringer.
Representantenes hus vedtok på onsdag forslaget til ny forsvarslov
med en revidert versjon av Guillén-loven.
Nå sendes lovforslaget videre til Senatet, og så Det hvite hus.
Da er vi i gang.
Representantenes hus vedtok lovforslaget. Nå venter vi på voteringen i Senatet.
Helt vilt.
Når sånt pågår, og når noe skjer i retten, får jeg ikke sove, jeg uroer meg.
Jeg vil bare få det gjort.
Sånn er jeg. Jeg avskyr å ha det sånn, men rår ikke over det.
Ok… Takk.
Kinnene også.
Gjør hva du vil.
Jeg liker det hvite under øynene og på øyelokkene.
-Jeg ser det nå. -Uten det ser øynene mine lukket ut.
Jeg prøver å være positiv, men må verne klientene og deres forventninger.
Håper ikke de skrur opp forventningene for så å la alt kollapse.
Men man vet aldri.
Lovforslaget innebærer en fundamental reform
av hvordan militæret etterforsker og rettsforfølger sexovergrep.
SENATET I USA
Sekretær, ta opprop.
Mr. Wyden, nei.
Mr. Hoeven, ja.
Mrs. Hyde-Smith, ja.
Mr. Durbin, ja.
Mr. Warner, ja.
Miss Ernst, ja.
Mr. Whitehouse, ja.
I avstemningen stemte 89 ja og 10 nei.
Forslaget tiltredes.
JA - 89 NEI - 10
Lovgiverne er for første gang enige om en lov
om at sexovergrep i militæret skal påtales av en uavhengig myndighet,
frikoblet fra kommandolinjen.
Det sies å være en historisk reform av hvordan militæret rettsforfølger overgrep.
Mange mener at den nye loven utgjør et vannskille, et stort fremskritt.
LOVEN ER VEDTATT #IAMVANESSAGUILLÉN
GRATULERER VANESSA VILLE HA VÆRT STOLT
HVIL I FRED, SØSTER I DAG, I MORGEN, TIL EVIG TID
MAYRA, DET HARDE ARBEIDET GA RESULTATER
-Gratulerer. -Takk.
Vi klarte det.
"Vi"? Jeg hadde ikke fått til noe som helst uten deg.
-Jeg hadde ikke klart det uten deg heller. -Takk.
Jeg er stolt av deg.
Det er blitt jobbet med dette i over ti år.
Når vi nå klarte å oppnå dette, tenker jeg: "Hvordan klarte vi det?"
Det viser hvilken kraft som ligger i kjærlighet til familien.
Dette viser at man kan flytte fjell om man bare vil.
Presidenten signerte et lovgivningsvedtak som kriminaliserer overgrep i militæret.
Dette er historiske endringer
og et fremskritt etter en tiårig kamp for reformer.
Vi innfører banebrytende reformer innen militærretten
for å bekjempe seksuell vold og trakassering i militærvesenet.
Jeg er så stolt over Mayra, som var modig,
selv om hun misliker oppmerksomhet.
Nå når loven er blitt vedtatt, er ikke Vanessas død helt meningsløs.
Det utrolige med dette er at vi har fått se en familie
stå på sitt og lykkes med å forandre noe.
Senator Gillibrand, du mener at reformene ikke går langt nok.
Så du stemte imot. Hvorfor det?
Vi hadde bred folkelig støtte.
Dessverre valgte konferansekomiteen
å se til at mye av makten forblir knyttet til kommandolinjen.
Personer kan bli fritatt for ansvar, beviser og sakkyndige kan bli avvist.
De kan håndplukke dommer, jury, påtaleansvarlig, forsvarer.
Kommanderende offiser styrer fortsatt.
Spørsmålet om å ta ut tiltale er alt en uavhengig påtaleinstans får avgjøre.
Men det er et skritt i riktig retning av et uavhengig system.
Vi må bare fortsette å kjempe.
Vi må forklare hvorfor det ikke holder med dette ene skrittet,
at hele systemet må gjøres om på.
MAI 2022
Si navnet hennes!
Vanessa Guillén!
Si navnet hennes!
Vanessa Guillén!
Vanessa!
Er med oss!
-Vanessa! -Er med oss!
Vanessa!
Er med oss!
-God dag, hvordan har du det? -Bra.
Det er mye å si.
Dette er jo en toårsmarkering, men det føles som om det var i går.
Kort oppsummert er ny lovgivning vedtatt.
Det krevde hardt arbeid.
Det er fortsatt mye mer som må gjøres for Vanessa og mange i militæret
som lider i det stille.
Så i år skal jeg tilbake til Washington.
Vi ønsker en mer omfattende lovendring, lik den vi fremmet det første året.
Takk for oppmøtet, alle sammen. Det betyr mye.
Vanessa Guilléns ettermæle vil være at hun endret rettsprosessen.
Jeg hevdet at militæret bare var én skandale unna grunnleggende reformer.
Dessverre ble Vanessa den skandalen.
Hadde familien hennes valgt å tie, spørs det om vi hadde oppnådd dette.
De har betalt en uendelig høy pris, men har også hatt uvurderlig innflytelse.
Guadalupe Guillén.
I løpet av de siste månedene har jeg fullført highschool.
Jeg har nylig spilt fotball også.
Jeg vil bli journalist, begynne på college, ta en grad
og gjøre mor og far stolte, søsteren min også.
Jeg vil si at jeg har lært mye, spesielt om politikk.
Jeg har et mål om å stille til valg i fremtiden.
Jeg vil fortsatt bruke min stemme til å kjempe for positiv utvikling.
Det er et mirakel at vi fikk utrettet dette
etter at lovgivere hadde forsøkt i mange tiår.
Tenk at da hun ble gravlagt, lå det ingen andre her.
Nå er det fullt.
Vel, vi skal alle dø, men vi burde ikke dø fordi vi blir drept.
Jeg må godta at jeg kanskje aldri får vite hva som skjedde med søsteren min.
Dette har vært en slitsom reise som jeg har lært mye av.
Tiden går fort, livet er kort.
Man må sette pris på hvert øyeblikk.
RETTFERDIGHET FOR VANESSA
Min lille bit av himmelen, min Vanessa.
I mitt hjerte og i hjertet til alle i hele verden.
For alle er blitt kjent med henne.
Jeg vet hvorfor datteren min var så spesiell for meg.
Det var fordi Gud bare lot meg låne henne en liten stund.
Hennes skjebne var alt fastlagt. Hun hadde et formål.
STERKERE SAMMEN
STØTT SAKEN, STØTT VÅRT FOLK OG STØTT SAMHOLD
HEV STEMMEN
FAMILIEN GUILLÉN KREVER 35 MILL. DOLLAR I ERSTATNING FRA FORSVARSDEPARTEMENTET
FOR PERSONSKADE OG YRKESMESSIG FORSØMMELSE MED DØDEN TIL FØLGE.
RETTSSAKEN MOT CECILY AGUILAR ER BLITT UTSATT FLERE GANGER.
HUN ERKJENNER IKKE STRAFFESKYLD.
HÆREN FASTHOLDER AT DERES INNLEDENDE ETTERFORSKNING
IKKE AVDEKKET AT VANESSA GUILLÉN VAR BLITT SEXTRAKASSERT,
OG AT DET IKKE ER BEVIST AT AARON ROBINSON BEGIKK OVERGREP MOT HENNE.
Tekst: Dario Kverme Birhane