Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ванесса завжди була, думаю, найсміливішою з усіх нас.
Вона була дуже відважна.
Вона мені завжди давала таку пораду: «Якщо чогось хочеш, то роби це».
А зараз, навіть попри те, що сталося з Ванессою, я не збираюся здаватися.
Рядова першого класу Ванесса Ґієн
зникла безвісти у Форт-Гуді 22 квітня.
Це із самого початку привернуло мою увагу.
У цьому було щось дивне.
Ми хочемо повернути Ванессу додому максимально швидко й ефективно.
Вона солдатка на федеральній базі, яка, як ви знаєте, повинна би бути
одним з найбезпечніших місць, а, мабуть, це не так.
Усе, що, як думалось, не могло трапитися в Америці,
відбувалося на цій базі.
Її сім'ї не дадуть говорити.
Я хочу, щоб Форт-Гуд закрили
й вели слідству по кожному з них!
Заголовки про її справу заполонили всю країну.
Люди хочуть знати:
де Ванесса Ґієн?
Іспаномовна культура — це сплячий гігант.
І я відчуваю, що сім'я Ґієн щойно розбудила його.
-Чого ми прагнемо? -Справедливості!
-Коли ми її прагнемо? -Негайно!
Моя дочка була дивом.
Бог залишив її мені, і вона мала мету.
У десять років вона сказала: «Мамо, коли виросту, піду в армію».
Я відказала: «Ні, доню, це не для жінок».
А вона: «Не драматизуй так! Колись мені доведеться піти.
І я знаю, що буду там».
Я подумала, що це дитячі витребеньки і що з часом вона про це забуде.
А коли їй виповнилося 18, вона сказала мені в спальні:
«Пам’ятаєш, як я казала, що або піду в армію,
або стану космонавткою?»
Двоє речей: стати космонавткою й полетіти на Місяць або піти в армію.
Я сказала: «Краще на Місяць.
На Місяць, доню».
Стукнуло 18, прийшла й сказала: «Я вже записалася».
Уперед!
Вона пройшла курс молодого бійця у Форт-Джексоні.
-Один, два, три. -Один!
Один, два, три…
У них був суперстрогий графік.
Вона казала: «Це важко».
Я така: «І не сумніваюся».
Але вона дуже пишалася.
І писала листи.
«Мені тут подобається, середовище, усе.
Можу тобі сказати, що я найшвидша жінка.
Зі своєї гвинтівки M4 я влучила 31 раз із 40».
Я така: «Молодчина».
Я приїхала на її випуск.
Вона буквально сяяла.
Тоді вона й сказала мені: «Я дислокуватимуся у Форт-Гуді».
Мене тішило, що вона буде близько до дому
і що її не дислокують в іншому штаті чи десь далеко.
Що це тут у нас?
Годі, припини.
Ми з Ванессою гарно дружили.
Ми служили разом.
Тому ми щодня бачили одне одного на службі.
Вона була ремонтувальницею вогнепальної зброї, механікинею зброї.
Вона приїжджала додому кожних вихідних.
А тоді
все змінилося.
ЛЮПЕ ҐІЄН СЕСТРА ВАНЕССИ
Х'ЮСТОН, ТЕХАС
У Ванесси 22 квітня 2020 року був вихідний.
Армія виступила з ініціативою, щоб ніхто не приходив на службу,
бо тоді почався спалах ковіду.
Але Ванесса отримала повідомлення, що їй треба прийти.
От ніколи б не вертатися до того дня!
Пам'ятаю, як Майра прийшла з роботи
й каже мені:
«Здається, з Ванессою щось не так,
бо вона не підіймає слухавки».
Її наречений Хуан сказав те саме.
Я працював
і десь в обід
написав їй смс.
Я думав, що вона ще на службі.
Але здалося, що щось це довго.
ЩО ТИ ТАМ?
ОБІДНЯ ПЕРЕРВА
РОЗРЯДИВСЯ ТЕЛЕФОН?
НАПИШИ МЕНІ
ЯКОМОГА ШВИДШЕ
Отримувач не прочитав повідомлень.
Тоді я запитав Майру: «Ти говорила з Ванессою?»
Хуан каже: «Я переживаю».
Я така: «Як сказати про це батькам?»
Майра кличе мене. «Що таке, доню?»
«Ти нічого дивного не помітила?» «Що, доню?»
«Ванесса не відповідає на повідомлення».
Я написала їй. Тиша. «Як так?»
І я кажу: «Дзвони на базу, нехай покличуть її до телефону.
Але вже!»
Я подзвонила штаб-сержанту.
«Що діється? Я дзвоню до своєї сестри цілий день,
а вона не підіймає слухавки». А він такий:
«З обіду її ніхто не бачив. Ми нічого не знаємо про неї».
Того дня ми мали піти в похід. Як тільки вона вийде зі служби.
Того ранку вона написала мені повідомлення. Прогнозувало дощ.
Я сказав їй, що дощ не падає.
Вона не відповіла на це.
Минуло багато годин.
Я думав собі: «Це ненормально».
Тож ми з Ленді пішли в зброярню.
Вона лишила там ключі від машини, водійські права та свій гаманець.
Знаєте, Ванесса
не лишала б такого.
«Хлопці, у вас немає камер, нічого?» Вони відповідають: «Ні».
Тоді я подумала:
«Я нічого не доб'юся по телефону.
Тому краще поїду туди».
Я дзвоню Хуану й кажу:
«Я їду її шукати»
А він мені: «Добре, підбери мене».
Мене ніщо й ніхто ніколи не лякав так,
як тієї ночі.
Було відчуття, що сталося щось дуже погане.
ЯКОМОГА ШВИДШЕ
ПРИВІТ?
ВАНЕССО. АГОВ. Я ЗНАЙДУ ТЕБЕ. ОБІЦЯЮ
Коли я приїхала туди, була третя ночі.
Подзвонила штаб-сержанту, відповіді не було.
Тож я поїхала в готель.
За всю ніч я так і не лягла спати.
Лиш писала Майрі: «Які новини?»
Я почувалася безпорадною.
КІЛЛІН, ТЕХАС
Наступного ранку я пішла на базу. Відчувалося, що щось не так.
Я зайшла в зону казарм,
і тут перший сержант сходить з якоїсь вантажівки.
Питає: «Що таке?» Я кажу: «Це ви скажіть мені, що таке.
Уже доба минула».
Вони були не зовсім відкриті зі мною щодо того, хто бачив її востаннє,
і все було дуже неясно.
Я якось заспокоювала маму.
Я бачила, що вона дуже переживає.
Я сказала: «Заради Бога, їдьмо.
Ці тварюки не шукатимуть мою дитину.
Мою доню маю шукати я».
Щойно я прибула в Кіллін,
знаєте, що я сказала?
«Тут пахне смертю.
Пахне смертю. Це місто — це смерть».
Зрештою, мої батьки мали приїхати до Кілліна.
Їм було лячно,
тому що Ванесси не було й сліду,
і вони не могли йти на базу через свій
імміграційний статус…
Я народилася на маленькому ранчо «Т'єрра Бланка»
в Ріо-Гранде, штат Сакатекас, Мексика.
Ми були всі разом, і це був інший час, багато радості,
ми гралися на вулиці,
допомагали татові надворі.
Він звав мене: «Моє козенятко».
Тому що я була дуже худорлявою.
«Козенятко моє, біжи сюди».
Маленьке, але сильне.
Ще юнаком мого чоловіка відправили працювати сюди,
щоб він сам заробляв гроші на себе.
От і коли я вийшла заміж, приїхала сюди.
Тож ми збудували своє життя тут, у Х’юстоні.
Я присвятила себе дому.
Моя Ванессочка,
вона завжди була бійцем
і боролася за свої мрії.
Вона була не такою, як усі.
Вона безмежно любила футбол.
Пристрасно.
Ми з Ванессою познайомилися в старших класах на футболі.
ЛЕДІ ГРАНД-СЕЗОНУ
Ми мали однакову пристрасть, хоч я й була новачком,
і ця любов до спорту й далі не зникала.
Вона завжди була дуже рішучою,
особливо зі своєю фізпідготовкою.
Хоч це й важкі вправи,
її можна було побачити в зоні важкої атлетики.
Я проходила повз і питала: «Що ти тут робиш?
Нам пора». А вона така: «Хочеш навчитися підіймати тягарі?»
А я їй: «Ні, може якось іншим разом».
А ще вона зосереджувалася на школі.
Не базікала за обіднім столом зі своїми друзями.
А займалася своїми справами в навушниках.
Але, звісно, коли б лиш ми всі не тусувалися опісля,
вона була дуже балакуча й дуже така дівчинка.
Зазвичай видно дівчачу сторону або спортивну. У ній були обидві.
Я познайомився з Ванессою на святі кінсеаньєри.
У 2014-му десь.
Ванесса була дуже відважною.
Вона нікого не боялася.
Мені подобалося смішити її. Вона завжди сміялася.
А ще була дуже люб'язна. І дуже мила.
Щоразу, коли мова заходила про те, у який університет вона хоче,
вона казала: «Я йду до армії,
отримаю стипендію, й от тоді вже».
Для будь-якого… Для іспаномовних, не обов'язково мексиканців, сім'ї,
це якось так: «Ти йдеш до армії. Ти ж дівчина… Цього не буде».
Але для неї це було
радше щось, чого вона щиро бажала.
Я пишалася нею.
Вступити на військову службу — це великий крок для людини.
Проте наша мама постійно переживала.
Вона казала, що це досить грубе місце.
А ще вона першою помітила, що з Ванессою щось не так —
за кілька місяців до її ротації у Форт-Гуд.
У неї почалося безсоння.
Вона почала втрачати вагу.
Казала мені, що армія — це фігня повна,
і що все не так, як здається.
Я ПОЧУВАЮСЯ СПУСТОШЕНОЮ
ТЕ, ЧИ Я ЗАЛИШАЮСЯ ТУТ, ЧИ ЇДУ ЗВІДСИ,
ТИ ДІЗНАЄШСЯ ВІД ТОГО, ВІД КОГО НАЙМЕНШЕ ЦЬОГО ОЧІКУЄШ
Одного дня
вона сказала:
«Мамо, у мене кепські справи на базі».
Питаю: «Чому? Моє серце чує, що ти щось від мене приховуєш».
Вона сказала мені, що мали місце сексуальні домагання
до дівчат, до юнаків. Яка стать — байдуже.
«Це правда, мамо.
Є сексуальне насильство».
«Ти казала мені в грудні, що домагалися дівчат, але тебе — ні».
«Мамо, я збрехала.
Мене домагалися.
Старший за званням,
сержант».
Там, у Форт-Гуді, існує мафія.
Це мафія.
Це всього лиш розплідник корупції й зла.
Військова база Форт-Гуд у Кілліні, Техас, зараз під пильною увагою.
Заклики до розслідування армійських установ стають гучнішими.
Форт-Гуд — це дуже простора база.
Це одна з найбільших частин, які є в Сполучених Штатів.
Тут мов свій власний світ.
У різних баз різна репутація.
А у Форт-Гуду репутація якраз не дуже хороша.
Форт-Гуд має один з найвищих рівнів сексуального насильства
серед баз армій США.
Там були дві масові стрілянини.
Солдат із психічними проблемами застрелив трьох співслужбовців і поранив 16.
Це другий смертельний напад солдата Форт-Гуду
за цих п'ять років.
Там був прихильник сексуального насильства,
який був за сутенера й змушував до проституції своїх солдатів.
Сержанта першого класу Грегорі Макквіна
звинуватили в заманюванні жінок-військових
з фінансовими проблемами до сексу за готівку із солдатами.
Там багато поганого.
Двох солдатів Форт-Гуду звинуватили
в спробі переправити мігрантів через прикордонний КПП.
Багато зниклих солдатів,
багато мертвих солдатів.
Цьогоріч на цій базі армії США померли 28 солдатів, що були тут дислоковані.
Схоже, що Форт-Гуд культивує
найгірше з найгіршого,
якщо йдеться про культуру командування,
про цей клуб «старих добрих хлопців».
Його звуть «місцем величі»,
але, урешті-решт, ця база — це точно якась зяюча діра.
За кілька тижнів після початку пандемії
мій редактор попросив мене переглянути пресреліз про зникнення Ванесси,
який ми отримали від Форт-Гуду.
Пам'ятаю, як відкрила фейсбук,
почала шукати її сім'ю та друзів
й одразу знайшла Майру Ґієн.
Ми зідзвонилися, і вона описала цю дуже разючу сцену.
Вона сиділа одна в готельному номері в Кілліні
й чула, як над головою літають гелікоптери,
сподіваючись, що вони шукають її сестру.
Вона хотіла відповідей і попросила мене зв’язатися з Форт-Гудом,
щоб я спробувала з'ясувати щось, чого вона ще не знала.
Моя взаємодія з військовою поліцією була
жартом. От буквально.
Перший сержант каже мені: «Хочете зайти до її кімнати?
Може щось зникло».
Я поміркувала над цим і думаю так:
«Якби це, борони Боже, була б частина розслідування,
мене б не мали впускати».
Але
моя допитливість перемогла,
і я відказала: «Так, проведіть мене».
Я питаю їх: «Де її ключі? Де її картка доступу?»
А вони були в його кишені.
Мене це геть спантеличило, я кажу йому:
«Усе це слід було здати».
Якщо отакій поліції я маю довірити пошуки моєї сестри,
це капут.
Відділ кримінальних розслідувань армії США, або ж ВКРА,
був одним з головних слідчих підрозділів,
фахівці яких вели справу зникнення Ванесси Ґієн.
У той час люди, яких призначали у ВКРА,
мали лише десь три роки досвіду, і вони не мали експертного контролю.
Їм дуже гостро не вистачало людей,
а ще до всього цього в них була повно розслідувань.
І от коли всі ці фактори навалювалися одночасно на купу,
це дуже заважало слідству.
Того ж дня нам порадили: «Вам слід написати заяву в поліцію».
Ми й пішли до відділка.
Вони почали викликати всіх, хто міг бачити її востаннє
та всіх, хто міг перетинатися з нею того дня, а також напередодні.
Поліціянти стояли й витріщалися на кожного з них.
Я пробувала запам'ятати їхні лиця.
Один чоловік
буквально подивився на мене, засміявся
й пішов собі.
Я кажу Хуану: «Ти це бачив?» А він відповідає: «Так».
Я стала запитувати себе: «Хто він?»
І з'ясувала, що це Робінсон.
Того дня, коли Ґієн зникла, ми намагалися зрозуміти,
хто був з нею останнім.
І хтось сказав: «Робінсон».
Він був відповідальним за зброярню, а вона — профільною механікинею.
У когось знайшовся номер Робінсона, і ми подзвонили.
Він сказав: «Я послав її в автопарк».
Я спитав: «Вона нічого не казала, коли йшла?» Каже: «Ні».
І поклав слухавку.
Тоді я дав ВКРА номер Робінсона,
вони запевнили: «Так, ми глянемо, що тут можна накопати».
Мене будить моя сестра й питає: «Фрідо, бачила, що Ванесса зникла?»
Я така: «Стривай, що? Тобто?» А вона каже: «Зайди у твіттер Майри».
Я була шокована.
Вона ж в армії.
Там же має бути безпечно.
Усім привіт.
Я записую це відео, щоб про зникнення Ванесси знали якомога…
Ми стали писати пости в соцмережах.
Спершу я викладала пости на своїх сторінках.
А тоді створила сторінку у фейсбуці.
Назвала її «Знайдімо Ванессу Ґієн».
ЦЕ ЗНИКЛА СОЛДАТКА ВАНЕССА ҐІЄН…
Люди з мого рідного міста, які знали Ванессу,
почали репостити цю сторінку.
Поможіть нам знайти Ванессу.
Ванессо Ґієн, ти потрібна нам удома.
Прошу, поможіть її сім'ї знайти її. Кожне поширення важливе.
Уже минуло сім днів, як Ванессу
востаннє бачили тут, у Форт-Гуді.
Здавалося, ніби сто років минуло.
Чесно, здавалося, що минуло куди більше, ніж тиждень.
Я зв'язувалася з Форт-Гудом кожні кілька днів, щоб дізнатись новини,
а мене завжди знову відправляли на пресрелізи.
Тож отримати якусь інформацію було дуже важко.
А ще вони геть не впоралися
з інформуванням сім'ї про хід пошукових робіт.
Розчаровані тим, що в нас немає відповідей,
ми вирішили, що якщо ніхто не хоче говорити з нами,
то ми говоритимемо з ними.
Ми хочемо відповідей!
З першого тижня травня ми почали протестувати перед Форт-Гудом.
Де Ванесса?
Ми закликали людей у соціальних мережах:
«Виходьте, приносьте плакати й вимагайте, щоб її знайшли».
Поверніть нам Ванессу!
Щоп'ятниці приходило все більше.
Ми створювали банери.
Я стояла там і знімала на телефон:
«Ми тут. Наша подруга ось уже два тижні як зникла.
Вона мала бути на цій базі».
-Чого нам потрібно? -Ванесси!
-Коли її нам потрібно? -Негайно!
Коли я дивилася на ту цитату
«Місце величі»,
то страшенно розчаровувалася.
Я хочу справедливості та відповідей.
У вас є всі технології. У вас є всі матеріали.
А ви не можете знайти моєї сестри?
У мене краялося серце, коли я бачила на тих протестах Люпе,
але, гадаю, це також було важливим
для того, щоб ЗМІ та люди бачили, що це все-таки справді відбувається.
Шістнадцятирічна дівчина плаче за своєю сестрою,
і видавалося, що допомоги катма.
Де моя сестра?
Вони знають, де вона. Нехай говорять.
Нам треба відповідей!
УЖЕ СКОРО МІСЯЦЬ ЗНАЙДІТЬ ВАНЕССУ ҐІЄН
Уже місяць. Діймо доти, поки я не обійму свою доню.
Лунають нові заклики знайти зниклу солдатку…
Ванессу Ґієн востаннє бачили у Форт…
Комунікація з чиновниками Форт-Гуду й далі обмежена.
Ми змусили Форт-Гуд побачити, що ми робимо,
а ще те, що ми не збираємося відступати.
Нам потрібна Ванесса!
Ми хочемо відповідей!
ЧЕРВЕНЬ 2020 РОКУ ПОШУКИ ТРИВАЮТЬ УЖЕ ПІВТОРА МІСЯЦЯ
Я зовсім не знала,
які запитання юридичного характеру я маю право ставити
та яку інформацію вони можуть мені надати.
Мені потрібно було когось, хто був би чесним і розумів систему.
Тож я почала шукати військових юристів.
І одна людина написала мені: «Я декого знаю».
Майра зателефонувала мені й сказала:
«Ви підходите для цієї справи. У вас є багато досвіду в цьому».
Я погодилася.
«У мене звідусіль є багато клієнтів-військових,
не лише із США, а по всьому світу.
У мене є досвід співпраці з військовими.
Я знаю мову, якою вони говорять.
Для мене буде більш ніж честю помогти вам».
Коли я розмовляла з нею, то миттєво відчула цей зв'язок.
Вона сказала: «Це буде безкоштовно. Побачимо, як розвиватимуться події».
Вона змогла зрушити все з місця.
Найголовніше нам було знайти Ванессу.
Я побачила, що військові палець об палець не вдарили.
Але хотіли тиснути на сім'ю. Кажу: «Нам потрібне власне розслідування».
Я зв'язувалася з усіма знайомими, що могли б дати мені інформацію.
Ми мали викластися на повну.
Оскільки із Форт-Гуду відповідей ми не отримували,
то зв'язалися з «Екусерч»,
організацією, яка присвятила себе допомозі безвісти зниклим.
І вони змогли нам помогти.
«Екусерч Техасу» обшукав кілька районів навколо Форт-Гуду,
шукаючи будь-яку нитку, яка би привела до Ванесси.
Військові вагалися, чи дозволяти їм приєднатися до пошуку,
та вони були в центрі уваги громадськості,
і в них не було іншого вибору.
Сподіваюся,
що потрібна нам людина побачить цей флаєр і подумає: «Треба зателефонувати».
Тім каже мені: «Я їм не подобаюся. Вони не хочуть мені нічого розказувати».
Я: «Не лише ви, усі, хто хоче це розплутати».
Я твердо вирішила: «Ми знайдемо її хай би там що.
Хай би скільки це зайняло часу,
мені потрібна сестра».
Я шукала свою дочку повсюди,
як ридальна мати в морі сліз.
У канавах,
на залізничних коліях.
Молилась на вервиці й казала: «Я знайду її.
Присягаюся. Я знайду її.
Не провалилась ж вона під землю.
Я знайду її».
Інформації з військової бази не було доти,
доки вона не почала просочуватися нарешті за її межі.
Я думаю: «Ого, після двох місяців ви хочете
щось сказати?»
Ванесса Ґієн, рядова першого класу третього кавалерійського полку,
була 22 квітня на місці проходження служби.
Востаннє її бачили близько полудня.
Хтось, певна людина, володіє інформацією, яка потрібна нам,
щоб повернути Ванессу додому.
Нам потрібно повернути Ванессу до її армійської сім'ї.
Масштабні пошуки зараз проводять військовослужбовці,
а також військова поліція.
Справу очолює Відділ кримінальних розслідувань армії США.
Слідчі Форт-Гуду зводили мене з розуму.
Уривався терпець.
Кожної ночі я плакала й не могла заснути.
Не спала, лишень плакала. «Я знайду свою дочку».
Моя мама вважала, що дуже важливо вказати на сексуальні домагання,
але вони, по суті, це проігнорували.
Однієї безсонної ночі я запитала себе:
«Варто написати про це в пості?»
Розумієте, ідеться ж про армію,
і я подумала: «А що, якщо вони… якщо я вскочу в халепу?»
Але таки вирішила запостити це.
ЯК НА БАЗІ ХТОСЬ МОЖЕ ЗНИКНУТИ,
А СЕРЖАНТ — ДОМАГАТИСЯ СОЛДАТКИ?
ЧОМУ СОЛДАТИ НЕ ГОВОРЯТЬ УГОЛОС? ЯК ЦЕ ТАК — ДОМАГАТИСЯ СОЛДАТІВ?
ЖОДНОГО СОЛДАТА, ЧОЛОВІК ТО ЧИ ЖІНКА, НЕ МОЖНА ПРИНИЖУВАТИ
Одного дня Люпе запитала мене: «Ти бачила у твіттері цей хештег?»
І почала показувати мені всі ці сторіз.
Люди використовували мою сестру як віддзеркалення самих себе
у фейсбуці, інстаграмі, усюди.
Цей офіцер прийшов до мене додому й жорстоко зґвалтував мене.
Цей начальник узяв мене під своє крило.
Дбав про мене, щоб потім зґвалтувати.
Це набагато більше, ніж фізичне насильство.
Якщо я не змогла тоді це зупинити,
то як же я захищу себе в майбутньому?
Я пам’ятаю, як з’явився цей хештег, і всі просто вибухнули.
Я змінила фото свого профілю в соціальних мережах.
Поставила фото Ванесси
й написала #ЯВанессаҐієн.
Пам'ятаю, я тоді казала: «Боже мій, вона — це ми. Це ми».
Мене домагалися в 92-му.
Ванессу — у 2020-му.
У цю мить нашої з вами розмови когось теж домагаються.
Когось в армії зараз домагаються.
-Чого ми хочемо? -Правди!
-Коли ми її хочемо? -Негайно!
Ми хочемо, щоб усі засвідчили, що сім'я Ґієн не самотня!
Коли ми бачили, як люди сходяться з усіх усюд,
це давало нам промінь надії.
Хвиля лише наростала.
-У Х'юстоні. -Я не бачу справедливості!
-В Остіні, у Сан-Антоніо. -Ми не бачимо її!
Каліфорнії.
У Мексиці, де народилися мої батьки, було надзвичайно багато стінописів.
У таких країнах, як Єгипет, та й по всій земній кулі
можна було побачити плакати «Я — Ванесса Ґієн».
Усі вони були на підтримку її сім'ї.
Зараз ми будемо транслювати наживо пресконференцію з Форт-Гуду
стосовно зникнення Ванесси Ґієн.
Послухаймо.
Ця справа розбурхала багато питань про сексуальне насильство
й те, як Форт-Гуд реагує на такі справи.
Що ви скажете про це громадськості?
Усі звинувачення в сексуальному насильстві
або домаганнях ретельно розслідуються
незалежно від джерела, того, з чим це пов'язано,
або ж чи стосується це зникнення спеціалістки Ґієн.
Ми сприймаємо ці звинувачення серйозно, як і всі інші.
Ми доведемо розслідування до кінця.
Це неприйнятно.
Був ще один, через кого Ванессі було некомфортно на службі.
Воно обоє говорили їй непристойні речі,
й обидві ці особи
керували нами.
Вона не мала як виступити з протестом.
Вона вважала, що насправді жодних заходів вжито
не буде.
Доброго дня.
Не виявлено жодних таких даних,
а ми взяли свідчення в сотень людей,
охопивши всіх знайомих та співслужбовців міс Ґієн.
Тож немає жодних звинувачень, що вона зазнала сексуального насильства
або домагань,
а будь-які натяки на те, що це були сексуальні домагання,
було розглянуто, і жодної вірогідної інформації не знайдено.
Через цей пресреліз я закипіла.
По суті, сказали, що вона збрехала.
Як ви смієте казати на національному ТБ, що її не домагалися?
Це якесь нахабство.
Вони знали тоді набагато більше, ніж давали знати нам.
Сьогодні вранці ми зайшли сюди з купою питань.
Й отримали деякі відповіді, але в нас усе ще багато питань.
Тепер
вони вже використали слова
«нечесна гра».
А ще вони розслідують усі можливі зачіпки.
Вони не скажуть нам, кого вони розслідують або чому.
Ми хочемо знати, що сталося, і хто кого покриває,
і чому покривають вони.
Той день був дуже насиченим.
Я знаю, що моя мама того дня не хотіла йти.
Вона дуже недобре почувалася в емоційному плані.
Перш за все, я хочу подякувати Богу за те,
що підняв мене з ліжка, аби я прийшла сюди.
Бо вони вже надто багато часу шукають мою доньку.
Я із самого початку благала їх шукати мою доню.
Чого вони так і не зробили.
Чому вони досі роблять шоу, удаючи, що шукають мою дочку? Чому зараз?
Я вимагаю справедливості та поваги до мене й моєї дочки,
солдатки, яка пішла на військову службу,
щоб служити своїй країні та захищати всіх нас.
Бо якщо, не приведи Боже, її знайдуть мертвою,
я закрию цю базу!
Працюємо далі.
Через кілька днів в мене був день народження.
Моя тітка спитала: «Ти перевірила свої повідомлення?» Кажу: «Ні».
А вона й каже, що щось є по новинах.
Сьогодні зранку об 11:30 було виявлено людські останки.
Офіс шерифа округу Белл попередив ФБР та ВКРА армії США, які вийшли з…
Мені подзвонив Тім Міллер,
засновник «Екусерч Техасу».
Він був
дуже прямолінійним
й описав мені
деякі речі, про які я не можу говорити.
Я не можу про них розповісти. Це буде таємницею…
Моя тітка почула, як я плачу, підійшла до мене й сказала:
«Не можна, щоб мама тебе побачила».
Я мусила опанувати себе за дві хвилини.
Я мусила
тримати все в собі.
Перед тим, як прийшов поліціянт,
я розказала мамі.
Вона сказала:
«Треба поговорити».
Я спитала: «Вони знайшли щось, так?»
Каже: «Так».
Я питаю: «Що вони знайшли?» Вона каже: «Мамо, тримайся, будь ласка».
«Я тримаюся». «Мамо, я не знаю, як розказати тобі це».
«Кажи, доню. Я сильна. Кажи».
І каже:
«Це наша принцеса».
Я питаю: «Тобто "Наша принцеса"? Вони знайшли її?»
«Так, мамо.
Але не так, як ти б хотіла».
«Кажи ж».
Каже:
«Її вбили».
«Та що ти таке…»
Я
в ту мить збожеволіла.
Я збожеволіла
через біль.
Я кажу:
«Ні, це не наша принцеса». А вона мені:
«Це вона».
«Чи побачу я її, чи обійму, чи попещу її прекрасне дівоче личко?»
«Так, матусю,
та мусиш почекати.
Випий заспокійливе й поспи.
Мусиш добре почуватися заради нашої принцеси і її похорону».
«Чому з моєю дочкою так учинили? Чому?»
«Не знаємо, матусю».
«Скажи, що це кошмар, доню».
«Ні, матусю.
Це наша Ванессочка».
Хай живе Ванесса Ґієн.
ВИКИДАТИ СМІТТЯ ЗАБОРОНЕНО
ДОПОМОЖІТЬ НАМ…
Там, де знайшли Ванессу,
було щось спалене.
Там знайшли шматки якогось пластику.
Того дня ми мали розмову з якимсь представником армії.
По суті, на нас просто все жбурнули.
Ціле розслідування —
без співчуття абощо.
Тоді вийшли новини.
Коли спеціалістка Ванесса Ґієн зникла, кілька служб, зокрема ФБР,
почали розслідування у Форт-Гуді.
Згідно з уже кримінальним звинуваченням, її було вбито.
Спеціаліст Аарон Робінсон кілька разів вдарив Ґієн молотком по голові.
Він убив її на базі, а тоді спакував у ящик.
Спершу він казав нам, що пішов до підрозділу, щоб провести навчання,
а тоді поїхав додому.
Але оскільки ми змогли пінгувати його мобілку,
його алібі почало розвалюватися.
Наступний пінг його мобілки привів нас до річки Леон.
Ще одну підозрювану, двадцятидворічну Сесілі Аґіляр,
було звинувачено в причетності до зникнення Ґієн.
У письмовій заяві на п'яти сторінках Аґіляр зізнається, що помогла йому
позбутися тіла Ґієн.
Він вивіз її до мосту біля річки Леон,
де пара розчленувала її, підпалила,
а згодом закопала в трьох різних місцях.
Того дня, коли виявили останки Ванесси,
Робінсона затримали через порушення правил карантину через коронавірус,
а слідчі ВКРА не повідомили того солдата,
який мав вартувати Робінсона,
що того ще підозрюють у вбивстві Ґієн.
У Робінсона не забрали мобільного,
тому він прочитав, що тіло Ґієн знайшли, подзвонив своїй дівчині, Сесілі Аґіляр,
і сказав: «Котику, вони знайшли шматки».
Той солдат якимось чином дав Робінсону втекти з-під варти.
Підозрюваного знайшли майже за десять кілометрів від Форт-Гуду.
Коли поліція пішла на підозрюваного, той дістав зброю й застрелився.
Вони знали без сумніву, що убивця — це Робінзон,
і не арештували його?
Це величезний провал.
Агента ВКРА слід було звільнити.
Командира слід було звільнити.
Службовців мали покарати. Нічого з цього не сталося.
Як це могло статися на військовій базі?
Як це могло статися на її чергуванні?
Форт-Гуд, «місце величі», не зробив абсолютно нічого!
Це доказ того, що вони нам брехали!
Якщо військові сподівалися помиритися з родиною Ґієн на цій зустрічі,
не думаю, що це сталося. Власне кажучи, родина заявила,
що їх так само злить те,
як військові реагували на вбивство Ванесси Ґієн
та подальше його розслідування.
Люпе Ґієн, сестра Ванесси, розповіла, що її сім'я
досі не має відповідей на декілька питань. Зокрема, чому ж убили Ванессу
і чому військові так довго не зосереджувалися на своїй солдатці.
Військові й усі служби використовували Закон про конфіденційність,
щоб не надавати інформації жертвам та їхнім сім'ям.
Тому армія казатиме щось таке:
«Ми вжили належних заходів». Ось і все, що можна було дізнатися.
Військове кримінальне правосуддя відрізняється від цивільного тим,
що в самій своїй основі цивільна система контролюється прокурорами та суддями.
А військове правосуддя контролюється командиром,
і цей командир — не юрист.
Вони розраховують, що вцілілі та їхні сім'ї
мовчатимуть
або що ЗМІ буде нецікаво.
І в цій справі вони катастрофічно прорахувалися,
тому що родина Ґієн не збиралася мовчати.
Наталі розповіла мені багато про те, що військові мають власну юрисдикцію,
і що цивільні особи мало що можуть зробити,
якщо не втрутиться вища влада, якою в цьому випадку є Конгрес.
Тому внесення законопроєкту було б шляхом до справедливості.
Оскільки в армії немає жодних наслідків за домагання, то «роби, хто що хоче».
Виправити це можна лише через закон.
Бо програми запроваджувати можна.
У них є програма! Хтось її виконує? Ні.
Військові не зробили нічого, щоб розв'язати цю проблему!
Справедливість — це не лише отримати відповіді щодо вбивства моєї сестри.
А й спробувати допомогти жертвам.
Гадаю, це наш обов'язок,
особливо перед Ванессою
як жертвою домагань.
Ми обговорили це в сім'ї. Я спитала: «Як вважаєте, це хороша ідея?
Нам тоді треба буде їздити сюди-туди до столиці, зустрічатися з політиками.
Ви точно хочете їздити через усю країну?»
Я ж народилася тут, у Х'юстоні.
І все своє життя тут і живу.
Увесь цей час, який ми живемо разом, ніхто не вирішив жити окремо.
Бути найстаршою — це величезна відповідальність.
Мамі потрібна допомога,
бо в неї зараз не найкращий стан здоров'я.
Розумієте, я відчуваю,
що для своїх братів і сестер я є старшою сестрою,
а ще такою собі мамою також.
Мама — це перша мама.
Майра — це друга мама.
Ванесса…
Вона була наче третьою матір'ю.
Якщо я погано поводилася в школі або отримувала погану оцінку,
вона сварила мене, мов вона моя мама,
казала робити домашку й стежила за мною: «Готово вже?»
Моє життя до смерті Ванесси було,
як у всіх звичайних дітей.
Просто жила день за днем, ходила до школи,
займалася спортом, спілкувалася з друзями.
Я була в десятому класі.
Коли я думаю про те, щоб повернутися до нормального життя…
Воно вже не буде таким.
Щоразу, коли намагаюся віднайти нормальне життя як таке
чи вернутися на роботу
й займатися тим же, що й у минулому,
то думаю про Ванессу.
Для мене й для моєї сім'ї стало немов відповідальністю відстоювати права.
У нас не було іншого вибору, як іти й від імені моєї сестри
боротися за законодавство, аби допомогти іншим людям.
ВАШИНГТОН, ОКРУГ КОЛУМБІЯ
Щоб законопроєкт став законом,
потрібне голосування Конгресу й Сенату та підпис президента.
Це багато роботи.
Сьогодні родичі Ванесси Ґієн зустрілися з президентом Трампом,
який повідомив їм, що її вбивство розслідує Міністерство юстиції.
Наталі організувала зустріч з Дональдом Трампом.
Допоможіть мені добитися справедливості для моєї дочки.
Вона просить вас допомогти їй добитися справедливості для її дочки.
Як таке може статися на нібито безпечних військових базах,
де, однак, солдати в небезпеці?
Нам треба розслідування Конгресу, бо неможливо, щоб ніхто не бачив і не чув.
Зараз, як вам відомо, ФБР та Мінюстиції на місці
й проводять дуже потужне розслідування,
як і військові.
Вони проводять надпотужне розслідування.
Завдяки цьому ви увійдете в історію.
Ви увійдете в історію завдяки справі Ванесси,
бо нам уже зараз потрібні зміни,
а ще нам потрібне щось позитивне, щоб солдати почувалися
безпечно при вступі на службу й надалі служачи
своєму народу.
Маючи за честь служити народу, але й відчуваючи повагу й безпеку.
У цьому користь законопроєкту.
Ми дійдемо до суті
багато чого з цього, а може, й усього.
-Дуже дякую. -Добре, народ, ходімо. Спасибі.
-Нема справедливості! -Нема спокою!
-Чого ми хочемо? -Справедливості.
-Коли ми її хочемо? -Уже!
Сім'я Ґієн з'їздила на зустріч з президентом,
щоб поговорити про законопроєкт «Я Ванесса Ґієн».
Люпе була в цих туфлях на високих підборах. Їх усі помічають.
Вони шикарні.
Їх їй купила Ванесса.
І вона взулася в них заради неї.
Це був перший раз, коли я побачила, як Люпе виходить на сцену і говорить.
Вона не стримувалася.
Для мене стояти тут — це вир емоцій, адже я прийшла сюди босоніж,
тому що ці туфлі мені дала Ванесса,
і я вирішила носити їх,
бо це для неї, а не для когось там іншого.
Це заради Ванесси.
Адже зараз моя сестра
з Богом. Вона в кращому місці.
Але інші вцілілі — тут, зі своїми сім'ями,
а моя сестра — ні.
Давай, Люпе!
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ ВАНЕССИ
Президент Трамп.
Він запевнив, що підтримуватиме законопроєкт #ЯВанессаҐієн.
Скажу всім, хто твердив:
«Президент з вами не зустрінеться», «Ви не потрапите до Білого дому».
Ми щойно з ним зустрілися, і він підтримує нас.
І дозвольте мені дещо вам сказати. Він підійшов до мене
й запитав: «Скільки тобі років?»
Кажу: «Мені 16».
А він: «Нам потрібні такі, як ти.
Я вражений тим, що ти дуже зріла,
що висловлюєш свою думку й не боїшся ні з ким говорити».
Вам теж не слід боятися ні з ким говорити!
Бо якщо в нас є підтримка президента,
я хочу підтримки народу,
бо це не питання демократів чи республіканців.
Це не питання раси.
Це питання людини, тож воно має зачіпати всіх.
Це важливий законопроєкт.
Зазвичай сексуальні домагання чинить хтось із керівництва,
з ланки командування.
Однак саме ці командири і є тими, хто бере розслідування
у свої руки.
Законопроєкт пропонує прибрати ланку командування
й залучити фахівців, тобто адвокатів, — для захисту
жертв.
Законопроєкт просувають конгресменка Джекі Спаєр
й конгресмен від Оклахоми Марквейн Муллін.
Ми з радістю розповідали всім, що цей законопроєкт
спонсорує сім'я Ґієн, адже вона стоїть за ним.
Я збагнула, що найкраще попросити Джекі Спаєр
стати спонсоркою або ж співспонсоркою законопроєкту,
бо вона могла втілити це.
Я долучилася до цієї ініціативи у 2010-му році.
Це питання обговорювали,
але це було немов повернення в минуле — у 50-ті або 60-ті роки.
Про це говорили,
але причиною таких подій зображували те, що жінки-військові
носили провокативний одяг або ж надто багато випивали.
Тож у 2011 році я представила перший законодавчий акт,
що мав протидіяти сексуальному насильству в армії.
Скандали із сексуальним насильством стали для армії новою нормою.
Це результат правової системи, зав'язаної на ланці командування,
яку дехто з усіх сил прагне захистити.
Ви звинувачуєте все командування. Тому-то я й такий емоційний.
Якщо забрати від того командира відповідальність,
то ви підірвете його здатність керувати.
Опір з'явився спершу з боку військових.
Знаєте, вони завжди говорять правильними словами,
і все ж це явно була епідемія.
Командирів слід більше залучати до розв'язання цієї проблеми,
а не навпаки.
Командири мають бути частиною порядку та дисципліни
у своїх підрозділах.
Вони вважали, що командири повинні мати виключну владу над усім.
Історично так склалося, що командири вирішували, чи можна вам розлучитися.
Командири вирішували, чи лікар може ампутувати вам ногу.
Ці перші закони, 200 років тому,
були розроблені цілком винятково для ухвалення рішень на полі бою.
Тепер же все по-іншому.
Ми вже інакше реагуємо на ці речі й повинні продовжувати ці зміни,
роблячи правову систему теж професійною.
Якщо кожна п'ята жінка каже, що вона служить в армії
та зазнає небажаного статевого контакту,
це мегапроблема.
У цивільному секторі існує та ж проблема.
В армії все інакше. Усе залежить від командування.
Ланка командування контролює всю систему військової юстиції.
Вони мають над нею повну владу.
Можна порівняти з тим,
що от коли б хтось працював у корпорації «Волмарт»
і зазнав сексуального насильства з боку колеги,
а безпосередній менеджер сказав би: «Що ж. Ну, я тобі не вірю. Усе».
Або сказав би: «Гадаю, це дуже серйозно. Передам це на розгляд офіс-менеджеру».
А офіс-менеджер каже:
«Нічого тут не сталося. Іди звідси».
Або ж: «Передамо це на розгляд регіонального керівництва».
А ті скажуть: «Передамо це на рівень корпорації. Що вони скажуть?»
А тоді гендиректор «Волмарта» вирішить, розслідувати чиїсь дії чи ні. Це абсурд.
Ніхто б не хотів працювати в такій системі,
але саме такою армія і є.
Жахливе вбивство Ванесси Ґієн змусило військових визнати,
що
це не буде одним із тих випадків, які можна просто взяти
й сховати під сукно.
Нам пообіцяли, що за законопроєкт будуть голосувати 30-го вересня,
це Ванессин день народження, ми з нетерпінням чекали.
Цей день настав, а нам лиш подзвонили й сказали,
що не вдасться це зробити.
Ми були розчаровані.
Його мали вернути на обговорення, чого так і не сталося.
Його не вернули на голосування.
Якщо законопроєкти не ухвалюють до кінця року, вони анулюються,
бо наступного року буде цілком новий Конгрес,
і він почне все заново.
Конгрес знову взявся за законопроєкт у вересні, але на цьому все.
За законопроєкт «Я Ванесса Ґієн» не проголосували.
Це розчарування.
ЦЕ ТАК СУМНО! НАСПРАВДІ ЦЕ ЛИШЕНЬ ПОЛІТИКА Й НІЧОГО БІЛЬШЕ
ЦЕ ЛЯПАС ПО ЛИЦІ ВАНЕССИ, ЇЇ СІМ'Ї ТА ВСІХ ЖЕРТВ СЕКСУАЛЬНОГО НАСИЛЬСТВА
ЯК ХТОСЬ МІГ СОБІ ПОВІРИТИ,
Знаєте, сумно бачити всіх цих жертв,
і я не знаю, як їм допомогти.
Бо нічого ж не було зроблено.
Відтоді, як це сталося із законопроєктом,
моїм батькам дуже важко,
а мама хворіє.
Посунь його вправо.
Ніколи не можу його знайти.
-О, є. -Ось воно.
Коли почнуть брати речі з кімнати?
Коли мені поможуть.
-Коли? -У січні, якщо Бог дасть.
Якщо все буде добре.
О ні.
Одні хвороби.
Після цієї трагедії — одні хвороби.
Кажуть: «Після грози настає затишшя». Боже всемогутній, хоч би так.
Не знаю.
У нашому випадку прийшла хвороба.
Знаю, нам усім нелегко,
але часом думаю: «Як подолати стрес?»
Є дні, коли я хочу, щоб усі позакривалися.
А потім я змінюю свою думку:
«Це нікому не допоможе», тому я повинна просто якось рухатися далі.
Гаразд.
Увечері нова команда захисту Сесілі Аґіляр заявила, що хоче анулювати зізнання.
Адвокат Аґіляр стверджує, що їй не зачитали правила Міранди.
Ми нещодавно дізналися, що Сесілі Аґіляр,
дівчина Робінсона, намагалася відмовитися від свого зізнання,
тобто від усього, що вона від початку говорила ВКРА.
Знаєте, ми не збиралися цього допустити.
Хай Бог помагає вам і береже вас,
обох вас у вашій далекій подорожі.
Моя донечко, хай Господь благословить тебе й береже твоє здоров'я.
І постарайся не плакати.
Будь сильною. Сильною.
Її свідчення відіграють величезну роль у цьому процесі.
Я навіть не знаю, чи без нього є якісь докази, що доводили б її провину.
Ми їдемо у Вако.
Ми підемо до суду
й послухаємо, що вона казатиме.
Я пишаюся ними, бо вони роблять це заради своєї сестри.
Саме так, як вони їй і пообіцяли:
робити все можливе, щоб добитися правди.
Мовляв: «Як ви смієте?»
Сім'я має право на певне усамітнення
після втрати своєї дочки.
Найбільше їхнє питання — це:
«Чому»?
Навіщо позбавляти її життя? А тоді, по суті, і зовсім позбуватися її?»
Я просто не розумію, як Аґіляр допомогла йому отаке скоїти.
Я щиро сподіваюся,
що вони допитують Аґіляр, щоб з'ясувати, що вона знає.
Справедливість!
Справедливість для Ванесси!
-Чого ми хочемо? -Справедливості!
-Коли ми її хочемо? -Уже!
Через мій вік батьки й рідні не хотіли, щоб я заходила в будівлю суду.
А ще тому, що пройти через це
було б
психологічною травмою.
-Як її звати? -Ванесса!
-Голосно й гордо! Чого ми хочемо? -Справедливості!
Справедливості! Справедливості! Справедливості для Ванесси!
Тож я й подумала: «Якщо я не можу нічого зробити всередині,
то я, принаймні, зробила щось надворі».
Гадаю, було б чудовою ідеєю прямо зараз провести час разом,
єднаючись у спільноту.
Тому, може, хтось бажає виступити, сказати, як його звати,
підняти руку абощо, я не знаю.
Будемо передавати гучномовець.
Добре?
Доброго дня.
Я приїхала з Остіна.
Якщо об’єднаємося, щоб вимагати справедливості для Ванесси, доб'ємося її.
Це дуже багато значить для мене, бо і я пережила сексуальне насильство.
Я часто чула такі думки:
«Я не зможу нічого змінити».
Я одна, я тут, і мій голос добре чутно.
У всіх нас є голос. Тому я й закликаю: «Стань голосом. Стань зміною».
Ми тут, з тобою. Твоя боротьба — це наша боротьба.
Незалежно від віку, незалежно від статі, незалежно від раси,
щоб добитися змін, потрібно встати й говорити.
Мен звати Люпе Ґієн.
Мені 17 років.
Я ще ходжу до школи.
Я Ванессина наймолодша сестра.
Десь у 4–5 років у мене були
логопедичні проблеми. Я зовсім не говорила.
Я почала говорити в сім років.
Я соромилася цього. Тому раніше я думала: «Просто мовчи».
Я навіть не пробувала, бо коли намагалася, не могла нічого із себе витягти,
і це схоже на знущання за це.
Я гадаю,
після всього оцього мені стало дуже легко висловлювати
свої думки.
Я роблю це, коли лиш потрібно.
І говорю заради правильної ідеї. Я завжди готова.
Жінка на ім'я Сесілі Енн Аґіляр
перебуває там, усередині, і дивиться на мою сім'ю.
У неї все ще є нахабство показувати своє лице
після того, що вона зробила з моєю сестрою.
Ти бачила розчленоване, а тоді спалене тіло.
І в тебе ще були сили копати ями,
їхати до річки
й мовчати два місяці, хоча ти й бачила нас у новинах
кожнісінького дня.
Вона вкрала в мене шанс ще раз її побачити.
Але моя мама завжди каже:
«Мусиш боротися далі».
І кожнісінького дня я нагадую собі:
«Ідеться не лише про Ванессу».
Ідеться про всіх нас.
Сподіваємося, що там усередині все під так,
як ми хочемо.
Дякую вам.
Ми щойно вийшли зі слухання.
Суддя відхилив їхнє клопотання
про відведення заяви Сесілі Аґіляр з її зізнанням
про те, що сталося.
Ми дізналися, що Сесілі намагалася твердити,
що Робінсон нібито приклав їй пістолет до голови
тієї ночі, коли вона допомогла йому позбутися тіла Ванесси.
Це була заява, у яку, на нашу думку, важко повірити.
Ми певні, що це частина її тактики захисту.
Хоч вона намагалася крутити правдою, закон нині не спрацював на її користь,
і, сподіваюся, справедливість у цій справі переважить.
Це —
крок у правильному напрямку.
До справедливості для моєї сестри, Ванесси Ґієн.
Ми не облишимо боротьбу. Ми наполягатимемо далі.
Справедливість для Ванесси!
ТРАВЕНЬ 2021 РОКУ
Сьогодні ввечері армія США опублікувала різкий звіт:
«Керівники Форт-Гуду в Техасі ігнорували скарги Ванесси Ґієн
про сексуальне домагання».
Військові посадовці підтвердили те, про що родина Ґієн запевняла весь цей час:
що у Форт-Гуді вона зазнавала сексуальних домагань.
Було доведено факт домагань.
То ви це п'ять місяців розслідували?
Ви для цього мене мучили?
То це військове
кримінальне слідство мало повторити мої слова?
Я ж їм казала. То для цього?
Та Боже, усі вже це знали.
І я як її мати.
Бог вас не простить.
Я рада, що вони підтвердили те, про що ми говорили весь час.
Що ми не говорили, лише щоб говорити. Бо у певний момент вони заявили:
«Ви кажете неправду щодо сексуальних домагань. Доказів немає».
Це приклад того, чому наша довіра до армії зруйнована.
У звіті встановлено, що влітку 2019 року
один з командирів Ванесси намагався схилити її до сексу втрьох.
Пізніше, під час польових навчань, той самий командир підійшов до неї,
коли у неї в лісі був момент особистої гігієни.
Вона сказала своїм товаришам та старшому за званням,
що вона боїться, що їй помстяться.
Як довго керівництво Форт-Гуду знало про домагання до неї?
Чи було це загальновідомо, коли вони твердили,
що немає жодних доказів цього?
Військовиків неодноразово питали, чи вони оприлюднять ім'я
домагальника Ванесси Ґієн, та вони відмовилися.
І не змогли сказати,
чи цю особу притягнуть до кримінальної відповідальності.
Після розмов з різними солдатами на базі з'ясувалося,
що її домагався не один старший за званням, а два.
Й один з них ще дотепер служить у Форт-Гуді.
Він досі отримує зарплату. Немов нічого й не сталося.
Він досі може скривдити ще когось.
За даними слідства, цей інцидент не має відношення до її ймовірного вбивці,
спеціаліста Аарона Робінсона.
Немає вірогідних доказів, що він домагався її,
однак він таки домагався когось іншого.
Вони думають, що якщо й далі казатимуть,
що Робінсон не домагався Ванесси, ми повіримо в це.
Ураховуючи його репутацію,
є велика ймовірність того, що це трапилося геть не один раз.
Вони поняття не мають —
через своє погане розслідування —
що він зробив з Ванессою перш ніж він її вбити.
Я б сказав, що швидше за все,
він убив її в ході сексуального насильства.
Без сумніву для мене, для армії турботою номер один було
відокремити вбивство від будь-яких звинувачень
у домаганнях чи сексуальному насильстві.
Вони були серед бою на Капітолійському пагорбі
й не могли дозволити, щоб родину Ванесси та її зникнення
використали як боєприпаси проти них.
Армія не збиралася змінитися само по собі.
Єдиною турботою армії було захистити саму себе,
тому законопроєкт був єдиною реальною відповіддю на це.
Якщо законопроєкт повернуть й ухвалять,
жертви отримають справедливість, якої моя сестра ще не отримала.
Тому ми повинні й далі це робити, скільки часу це б не зайняло.
Тепер, коли вже минуло трохи часу,
стало навіть ще важче.
Але, урешті-решт, ми повинні знайти спосіб досягти цього.
Якщо змусили Конгрес почути нас, змусимо й ухвалити закон.
Ми вирішили внести новий законопроєкт
і сподіваємося, що його ухвалять, тому що це наш останній шанс.
Ми вже точно не матимемо такого шансу в цій кампанії як цього року, от ніколи.
ВАШИНГТОН, ОКРУГ КОЛУМБІЯ
Після президентських виборів, уже за адміністрації Байдена,
ми вирішили вдруге внести на розгляд законопроєкт
«Я Ванесса Ґієн».
Ми сподіваємося отримати всю підтримку, щоб пройти Палату представників, Сенат
і подати закон на підпис президенту.
Як ти почуваєшся?
Трішки краще.
Гаразд.
Хай Люпе їсть.
Так, дивись.
Їж ці фрукти.
Це корисно для здоров'я.
Добре, ще зідзвонимося.
Подякуй Наталі за все.
Добре.
-Добре, доню, па-па. -Я молюся за вас.
-Па-па. -Па-па.
От що таке справедливість?
Справедливість — це не лише позбавлення волі
чи притягнення до відповідальності причетного до вбивства.
Ідеться також про
чесніть.
Доброго дня. Вітаю, спікерко. Я Майра Ґієн.
Приємно бачити вас знову. Стільки часу минуло.
-Ми обіцяли тобі. -Дякую.
-Рада вас бачити. -Привіт, Люпе. Як ти?
Рада знов тебе бачити.
Ми не повернемо Ванессу,
але я вірю, що якби це була моя дочка,
то найкраще, що ми б лише могли зробити, —
це мати закон з її ім'ям у назві
й змінити цим законом історію. Це була б, у певнім сенсі, справедливість.
Доброго всім дня.
Як спікерка я пишаюся, що підтримую законопроєкт Джекі Спаєр «Я Ванесса Ґієн».
Дякую, що допомагаєте виконувати обіцянку,
яку ми дали її сім'ї рік тому —
що ми ухвалимо цей законопроєкт
і він призведе до змін.
Ми повинні бути голосом, бути зміною й вшанувати мою сестру.
Ми тут, аби гарантувати, що її ім'я не забудуть.
Ця переміна має статися. І статися зараз.
-Вам вітання від мами. -О, спасибі.
-Вона дякує за те, що ви з нами. -Дякую за ці слова.
Глянь, що з моїми стопами.
Чому ти взула ці туфлі?
Не знаю.
-Може, сфотографуємося там? -Так. Я якраз хотіла казати. Ходи.
-Швиденько сфоткаємося. -Угу.
Добре, ану.
Ми десятиліття боремося за це й бачимося
із сенаторами й конгресменами.
Щороку те саме. Провал.
Мов починають казати: «Ми не хочемо про це говорити».
Я збагнула: у мене ж є мегафон, і я маю зробити так,
щоб усі про це почули. Щоб кожен репортер знав.
Законопроєкт не зазнає краху за моєї каденції. Треба змін.
Ця машина вже крутиться, нам просто треба ухвалити цей закон.
Ти дуже потужно переконуєш членів Конгресу.
Деякі конгресмени, які підтримували законопроєкт торік,
цьогоріч його не підтримують, тому поговори з ними.
Ми тепер проводимо зустрічі з конгресменами й конгресменками,
щоб спробувати їх переконати проголосувати за законопроєкт.
Зараз ми сподіваємося побачити голосування до кінця року,
бо якщо ні, нам доведеться починати все заново наступного року.
-Вітаю. -Вітаю, сенаторко, як ви?
Наталі Кавам. Рада знов побачитись.
-А це Майра Ґієн. -Майра.
Важливо, щоб ми не послаблювали тиску
й робили так, щоб це було злободенним і центральним питанням.
Ми сподіваємося й віримо, що цьогоріч закон ухвалять.
Ми набираємо обертів у цьому процесі.
Для мене переломним моментом стала твоя сестра.
Через часті розмови про вбивство Ванесси
напливають багато спогадів.
Тож повторювати одне й теж знову й знову —
це важко.
Коли переживаєш втрату — а в тебе вона була ще й така жахлива —
людський інстинкт,
як каже Біблія, — це клясти темряву.
А інстинкт святості — це запалити свічку.
Це ти й робиш — аби це більше з ніким не сталося.
-Так. -Зворушливо.
Було багато злетів і падінь з тими,
які, за моїми відчуттями, мали бути нашими прихильниками й опонентами.
Основа військової етики —
це захищати своїх колег та підлеглих, а не експлуатувати їх.
Так.
Попри весь імпульс руху, усе ще існує сильний опір
серед старших сенаторів і старших членів Конгресу
в Комітеті Сенату зі збройних сил
і Комітеті Палати представників зі збройних сил
щодо таки фундаментальної реформи.
Мені спадає на думку рішучість, яка завжди була у Ванесси.
Я робитиму це заради її пам'яті.
Але я дуже не люблю, коли я багато днів поспіль
далеко від своєї сім'ї,
особливо далеко від мами.
Як ти тримаєшся?
-Добре. Просто все це засмучує. -Це дуже засмучує.
Бо їздити сюди-туди до округу Колумбія й бути з порожніми руками…
Чекати на ухвалення законопроєкту.
-Тому… -Так.
Влада — не для швидкої роботи.
На жаль, вона створена, щоб працювати дуже повільно.
І…
Часто в законопроєкту є один шанс,
бо якщо ви винесли його, а він провалився,
то шанси знову винести його на голосування поганенькі.
Так, зараз до нього є певна опозиція.
Найважливіше — це час, і я не знаю, коли він буде нам доступний.
Люпе так багато говорила, що це дуже вплинуло на неї емоційно.
Тому я стараюся сказати їй,
що я пишаюся нею.
Дотепер у мене не було змоги тужити.
А тому
це важко.
Я намагалася робити це правильно.
Неможливо тужити правильно,
і мені здається, що через емоційний неспокій
я легко стаю нервовою на одну людину, на кількох…
Знаєте, це щось таке, що впливає на
моє щоденне життя.
Це збиває з ніг.
Я якось відокремилася від багатьох речей,
наприклад, від своїх друзів
та гри у футбол.
Виринають спогади про те, як я грала у футбол із сестрою,
і розуміння, що цього вже ніколи не буде.
Зараз я намагаюся вернутися до того, як було,
але переживши стільки всього,
людина вже геть інакше дивиться на світ.
Усім нам завжди потрібна перерва.
Особливо для психічного здоров'я.
Я не відмовлюся від своєї сестри.
Я боротимуся за неї, навіть якщо й просто на фоні.
Люпе була змушена подорослішати.
Тепер їй треба повернутися до школи
й зосередитися на поверненні до звичного життя.
Вона заслуговує на те, щоб радіти життю.
ЗАТОКА ТАМПА, ФЛОРИДА
Мені потрібно ще 300 слів для цього есе.
Я дуже гарно його написала.
Я можу переглянути. Просто скинь мені, коли закінчиш, щоб я прочитала.
Люпе, у тебе класний чубчик.
Наталі наполегливо працює, але з нею ще й дуже весело бути разом.
Я постійно кажу їй: «Ви не з адвокатів, що працюють з дев'ятої до п'ятої,
і до яких після п'ятої вже не можна дзвонити».
-Алло? -Це Майра і я, Наталі.
Вона взяла мій телефон, Ленді.
Вона постійно підтримує мене
не лише як адвокатка, але як і хороша подруга,
і ставиться до мене, як до дочки.
Тому
я дуже її ціную.
Дякую, Ленді, ще зідзвонимося.
-Гаразд. -Па-па.
Для мене це не лише робота.
Це внутрішнє зобов'язання.
Воно таке ж сильне, як зобов'язання перед моєю сім'єю.
Мої батьки з Лівану,
ми виїхали через громадянську війну.
Тато хотів, щоб я помагала іншим, і казав:
«Так ти вернеш свій борг цій країні».
Я пишаюся, що я лівійка,
але я американка до самих кісток.
Тату, вимкнути світло?
Я намагаюся знайти ритм.
Коли ти мігрантка, хочеш помогти іншим мігрантам.
Це поклик.
Це як стати великою родиною, у якої є місія.
Борня сенаторки від Нью-Йорку Кірстен Джиллібранд з Пентагоном
за зміну ставлення до жертв секс-насильства в армії
здолала велику перепону.
Просто до вашого відома, говорячи дуже спрощено:
законопроєкт Джиллібранд розлогий. Розлогіший.
Наш законопроєкт — лише про сексуальне насильство в армії,
ми зосереджувалися саме на цьому. А в її йдеться про всі проступки
ланки командування проти нас.
Ми ж фокусувалися на секс-насильстві.
Коли ми врешті завершили процес,
а Джекі Спаєр відстоювала закон «Я Ванесса Ґієн»,
ми побачили, що Джиллібранд має свій закон.
І ці законопроєкти стали,
у певному сенсі, конкурентними.
Хоча й один був у Сенаті, а інший — у Палаті представників,
усі мусили б обирати між ними.
Тож тепер усе змінилося.
Ми летимо на зустріч із сенаторкою Джиллібранд, але, очевидно,
нашою метою є співпраця.
Щоб довершити певні законопроєкти й бути разом.
Сенаторка Кірстен Джиллібранд має закон зі сторони Сенату,
який вона наполегливо готувала. А я — зі сторони Палати представників.
В обох законопроєктах ідеться
про секс-насильство з боку командування.
Вони схожі, але не однакові.
Тож нам потрібно, щоб протягом цього процесу
ми врешті запропонували до розгляду єдину версію.
-Дуже рада зустрічі. -Дякую, що приїхала.
Мабуть, утомилася знову й знову приїжджати до Вашингтона…
-Це досвід. -…щоб і далі вимагати справедливості.
Це справді покликання. Це праця на повний робочий день.
Але я думаю, робота, яку ти здійснила,
щоб зібрати коаліцію людей навколо цієї ідеї, дуже важлива.
Підносити свій голос, їздячи до столиці,
стукати у двері, вимагати зустрічей із сенаторами — усе це неабияк працює.
Але я б не радила людям оспівувати версію Палати представників.
Це гарний почин.
Ми пишаємося нашою роботою, завдяки якій ми вже так далеко,
та цього недостатньо.
У ній ідеться про секс-насильство, домагання,
але справа Ванесси не буде включена,
бо ця версія не розглядає вбивств.
Нам просто треба бути дуже чіткими стосовно цього, адже, на жаль,
за зачиненими дверима проводяться реформи,
які не влаштовують Міністерство оборони.
У конференц-залі буде четверо чоловіків,
які не підтримують повний Закон Ванесси Ґієн.
Нам потрібно добре на них натиснути, наполягати.
Я цілком згідна.
Ця сім'я пройшла через вогонь і пекло,
щоб стати голосом своєї вбитої сестри та доньки.
Важливо, щоб її справу розглянули в цій незалежній правовій системі.
Те, що ми маємо їхню публічну підтримку та коаліцію
лідерів у Палаті представників та всіх нас у Сенаті,
є визначальним аспектом цього закону й просування його вперед.
Ми вирішили об'єднати два законопроєкти, виступити разом
і мати підтримку Сенату й Палати представників,
а це чудовий стратегічний крок.
Отож усе… Я завжди кажу: «Можна мати які завгодно плани,
а виходиш на Капітолій і розумієш, що кожен день — новий».
-Щасти. Тримайся. -Добре.
Ми триматимемося. Спасибі за ваш провід.
-Дякую. -Дякую за всю вашу підтримку.
Нині ми представляємо
закон Ванесси Ґієн з удосконалення військової юстиції
та посилення запобігання злочинів у цій сфері.
Ми із сенаторкою Джиллібранд присвятили більшу частину десяти років,
щоб виправити цю помилку.
Цьогоріч ми ухвалимо цей законопроєкт.
Ми дуже близько до завершення.
Це ніби останній кидок у баскетболі. Якщо нам не вдасться, гру закінчено.
Це наш останній шанс.
15-ТЕ ГРУДНЯ 2021 РОКУ
Ініціатива з тотальної зміни розгляду в армії випадків секс-насильства
рухається до статусу закону.
У середу Палата представників ухвалила закон про дозвіл на захист,
що містить переглянутий закон «Я Ванесса Ґієн».
Перед тим, як лягти на стіл президента, закон надійде в Сенат.
Як по маслу!
Палата представників таки ухвалила закон.
Тепер ми лиш чекаємо на голосування в Сенаті.
Очманіти!
Коли діються такі речі, або в судах,
я не можу спати, скільки б хотіла.
Я тоді переживаю,
бо хочу з цим покінчити.
Я дуже не люблю, коли зі мною це стається, але я не можу ніяк цьому зарадити.
Добре.
Дякую.
Що ж…
Ну й щоки теж.
Роби, як бажаєш.
Ти класно наносиш собі білий колір під оком і повікою.
-Я вже бачу. -Інакше я мала б заплющені очі.
Тоді в мене були б заплющені очі на фотках.
Я дуже хочу бути на позитиві,
та я маю захищати своїх клієнтів і їхні очікування.
Дуже не хочеться думати, що вони дали нам високі такі надії,
щоб розбити їх.
Але ж ніхто ніколи не знає, як воно буде.
Цей законопроєкт включає масштабні історичні реформи,
а також те, як в армії мають розслідувати й карати сексуальне насильство.
СЕНАТ США
Секретарю, підрахуйте.
Містер Вайден — проти.
Містер Говен — за.
Місис Гайд-Сміт — за.
Містер Дурбін —
за.
Містер Ворнер — за.
Міс Ернст — за.
Містер Вайтгаус — за.
За результатами підрахунку, маємо 89 голосів за та 10 голосів проти.
Пропозицію про погодження ухвалено.
ТАК 89 НІ 10
Народні обранці вперше ухвалили законопроєкт,
який передасть справи секс-насильства в армії
в руки незалежного прокурора з-поза ланки командування.
Реформи того, як в армії мають розслідувати й карати секс-насильство,
назвали «історичними».
Багато хто вітає цей новий закон, цю угоду
як тотальну зміну, гігантський стрибок уперед.
ЗАКОНОПРОЄКТ УХВАЛЕНО #ЯВАНЕССАҐІЄН
МОЇ ВІТАННЯ. ВАНЕССА ДУЖЕ ПИШАТИМЕТЬСЯ ТОБОЮ
СПОЧИВАЙ ІЗ СИЛОЮ, СЕСТРО СЬОГОДНІ, ЗАВТРА, ЗАВЖДИ
ШАЛЕНО ПОВАЖАЮ. МАЙРО, ТВОЯ ВАЖКА ПРАЦЯ ОКУПИЛАСЯ!
-Вітаю. -Дякую, Нано.
Ти змогла.
«Ми». Я нічого б не змогла, якби зі мною не були ви.
Як і я — без тебе.
-Спасибі. -Я пишаюся тобою.
Ми працювали над цим понад десять років.
Тепер, коли бачу, що ми змогли завершити це,
то запитую себе: «Як? Як ми це зробили?»
Ну тобто, це показує, яку потугу
може мати родинна любов.
Це доводить, що якщо хочеш рухати горами, це можливо.
Президент Байден підписав закон,
згідно з яким домагання в армії стають злочином.
Це історичні зміни й крок уперед
у боротьбі за реформу, яка тривала десятиліття.
Ми провели віхові реформи у військовій юстиції,
щоби покінчити з епідемією сексуального насильства й домагань.
Я страшенно пишаюся Майрою через те, що вона така відважна,
хоч і не любить бути в центрі уваги громадськості.
Коли цей закон ухвалили, я відчула,
що, знаєте, Ванесса загинула не дарма.
А неймовірне в усій цій історії те, що ми побачили сім'ю,
яка тримається й добивається змін.
Сенаторко Джиллібранд, ви сказали, «У ньому є деякі серйозні реформи,
та він замілкий» і проголосували проти. Чому?
У нас була величезна підтримка,
але, на жаль, комітет конференції
вирішив зберегти величезну владу в руках ланки командування.
Могти виносити виправдувальний вирок, вирішувати, які докази розглядати,
яких свідків заслуховувати,
навіть призначати суддю, присяжних, прокурора, адвоката —
усе це досі в руках командира Ікс.
Рішення, чи притягувати до відповідальності.
Це єдине рішення, яке ухвалює незалежний прокурор.
Але це позитивний крок, бо, принаймні, є вже початок
тієї системи, яка згодом може стати незалежною.
Нам треба підтримувати її й просувати.
Нам треба пояснювати, чому лише один крок не є достатнім,
що виправити треба всю систему.
Х'ЮСТОН, ТЕХАС
ТРАВЕНЬ 2022 РОКУ
Як її звати?
Ванесса Ґієн!
Як її звати?
Ванесса Ґієн!
Ванесса!
Тут!
-Ванесса! -Тут!
Ванесса!
Тут!
У мене є стільки чого сказати. Це друга річниця,
а здається, що все було ніби вчора.
Якщо коротко, то закон ухвалено.
Було багато важкої роботи. І ми
маємо зробити ще більше роботи
від імені Ванесси та багатьох військовослужбовців,
які зараз усе ще мовчки страждають.
Тож цьогоріч я знову буду в окрузі Колумбія.
Ми пробуємо провести ще один закон
з усіма положеннями, запропонованими нами в перший рік.
І…
Дякую вам усім, що прийшли нині. Це багато значить.
Внесок Ванесси Ґієн в історію буде визначено як
«людина, що змінила судовий процес».
Я казав, що армія перебуває на відстані одного скандалу від справжньої реформи,
і цим скандалом, на жаль, стала Ванесса.
Якби її сім'я змовчала,
не знаю, де б ми зараз були.
Ціна, яку вони заплатили,
незмірна, але їхній вплив незмірний теж.
Ґуадалюпе Ґієн.
За останні кілька місяців свого життя я закінчила школу.
Й останнім часом уже граю у футбол.
Я хочу вступити в університет на журналістику, отримати диплом,
щоб мої батьки пишалися мною. І моя сестра теж.
Я б сказала, що я дуже виросла як особистість.
Особливо в політиці.
Я бачу, як у майбутньому бігтиму на свою роботу
й використовуватиму свій голос, щоб досягати позитивних змін.
Диво, що нам це вдалося після того,
як цього стільки десятиліть добивалися законодавці.
Подумати тільки,
коли ми її хоронили, тут було порожньо.
А тепер заповнено.
Ну,
ми всі помремо.
Проте ми не маємо гинути від рук убивць.
Тепер я просто мушу визнати,
що я могла й не дізнатися, що ж сталося з моєю сестрою.
Пройшовши через цю важку дорогу, я стільки всього навчилася.
Час швидко летить. Життя коротке,
і поки ти живеш, треба цінувати кожну мить.
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ ВАНЕССИ
Мій шматочок неба, моя Ванесса
перебуває в моєму серці та в серці всіх нас.
Адже про неї дізналися всі.
Тепер я розумію, чому так особливо її любила.
Тому що Бог, Господь наш, позичив її мені ненадовго.
Перед нею вже стелилася доля,
у неї вже була мета.
СИЛЬНІШІ РАЗОМ
ХАЙ ЖИВЕ НАША СПРАВА ХАЙ ЖИВЕ НАША РАСА ТА ЄДНІСТЬ
НЕ МОВЧИ
СІМ'Я ҐІЄН ПОДАЛА ПОЗОВ ПРОТИ МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ США
НА ВІДШКОДУВАННЯ 35 МІЛЬЙОНІВ ДОЛАРІВ,
ЗАЯВЛЯЮЧИ ПРО ПРОТИПРАВНЕ ЗАПОДІЯННЯ ТРАВМ ТА СМЕРТІ.
ДАТУ ПРОВЕДЕННЯ СУДУ НАД СЕСІЛІ АҐІЛЯР БАГАТОРАЗОВО ПЕРЕНОСИЛИ.
ВОНА НЕ ВИЗНАЄ СВОЮ ВИНУ.
ВІЙСЬКОВІ Й ДАЛІ СТВЕРДЖУЮТЬ,
ЩО ЇХНЄ РОЗСЛІДУВАННЯ НЕ ВИЯВИЛО ДОКАЗІВ ДОМАГАНЬ ДО ВАНЕССИ ҐІЄН
І ЩО В НИХ НЕМА ДОКАЗІВ СЕКСУАЛЬНОГО НАСИЛЬСТВА РОБІНСОНА НАД НЕЮ
Переклад субтитрів: Тарас Кунець