Downloaded from YTS.MX
DOKUMENT NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Je těžké vědět, co se děje uvnitř kočičí mysli.
Dasho, pojď sem.
Ale nové objevy konečně otevřou dveře k našim nejzáhadnějším společníkům.
AMERIKA MÁ TALENT
Někteří si myslí, že kočky nemají co nabídnout.
Chceme jim dokázat, že se mýlí.
Zapomeňte vše, co si myslíte, že o kočkách víte.
Výzkum koček za psem určitě zaostává,
ale teď můžeme vidět obrovský boom kočičí vědy.
Nová generace vědců zpochybňuje předsudky.
Odhalujeme různé aspekty jejich chování,
osobnosti, fyziologie,
všeho, co dělá kočku jedinečnou.
Jsou inteligentní, zvědavé a umí s lidmi docela dobře komunikovat.
A existují důkazy, které naznačují, že se k tomu vyvinuly.
Přidejte se k nám při řešení záhad koček,
rozšifrování jejich bláznivého dovádění
a rozluštění jejich skrytého jazyka.
Nebude to snadné.
- Kočky jsou komplikované. Dasho, pojď sem.
Ano, mají svoje nálady.
Ale pokud chcete, můžete naučit kočku cokoli.
Každý může odemknout skutečný potenciál kočky,
když odhalíte jejich tajemství.
Kočky jsou všude.
A přesto o nich víme tak málo.
Abychom pochopili, co dělá kočku kočkou
a jak se naučily žít s lidmi,
obrátíme se na odborníky.
ŘEDITEL, ZDRAVOTNÍ STŘEDISKO CORNELL FELINE
„KOČIČÍ FYZIOLOG“
Podle mě lidé podceňují, jak společenské kočky jsou.
Přiznejme si to. Jsou prostě zábavné
a někdy velmi vtipné.
Kupodivu se některé rysy, díky nimž jsou tak roztomilé,
vyvinuly z jejich zabijáckých předků.
Kdyby někdo chtěl zkonstruovat dokonalého
suchozemského predátora z hlediska fyzických rysů, chování a vnímání,
je těžké si představit lepšího, než je kočka.
Vědecký název kočky domácí je Felis catus.
Felis catus je jedinečný domestikovaný druh,
který pochází z africké kočky plavé.
Všechny kočky, velké i malé, patří do čeledi kočkovitých.
Asi před tři a půl milionem let
se rod Felis, složený z menších koček, oddělil od rodu Panthera,
což jsou velké kočky jako lvi a tygři.
Dnes je na světě 400 milionů koček Felis catus,
což z nich dělá jednoho z deseti nejúspěšnějších savců,
co kdy chodili po Zemi.
Za deset tisíc let se jejich DNA změnila relativně málo.
Geneticky vám v domě v podstatě žije divoké zvíře.
Divoké zvíře s úžasným fyzickým vybavením.
A uprostřed toho všeho je pozoruhodná kočičí páteř.
Mají v sobě víc obratlů než většina savců.
Jejich obratle mají mezi sebou obzvlášť pružné tlumící disky,
takže jejich páteře jsou neuvěřitelně pružné.
Díky této pružné konstrukci je kočka nejrychlejším zvířetem na souši.
Když se podíváte, jak běží gepard,
to ohýbání a smršťování páteře ukládá potenciální energii
a uvolňuje ji jako kinetickou energii, když se kočka pohybuje dopředu.
Vaše kočka je v podstatě malý flexibilní gepard
s potenciálem překonat rychlost 50 km/h
a stočit se do bláznivých jógových pozic.
Kočky mají také efektivní svalový systém.
Jsou jedním z mála savců, kteří dokáží při skoku aktivovat 100 % svalů.
Zážehová sekvence začíná.
Tři, dva, jedna, start.
Odstartovali jsme.
Dokážou vyskočit do pěti až šestinásobku své výšky.
To je jako by člověk přeskočil žirafu.
A při rychlých změnách směru
se vyvažují ocasem.
Jak vám řekne každý gymnasta, to, co jde nahoru, musí jít dolů,
což přináší odvěkou otázku.
Říká se, že kočky vždy přistanou na nohou.
Mají úžasnou schopnost rychle se orientovat.
Aby to mohly udělat, musí nejdřív poznat, kde se jejich tělo v prostoru nachází
pomocí jevu známého jako vyrovnávací reflex.
Tento reflex je funkce vestibulárního aparátu.
Hypersenzitivní vláskové buňky ve vnitřních uších
vnímají polohu těla, pohyb a zrychlení v prostoru
a přenášejí tuto informaci přímo do mozku.
Takže kočka vždycky ví, jaký směr je nahoru.
Tento vyrovnávací reflex mají všichni savci, včetně lidí.
Ale někdy jsme dezorientovaní.
A tomu říkáme twisties.
Slyšeli jste o Simone Biles.
Měla pocit, že ztratila schopnost cítit, kde se její tělo v prostoru nacházelo.
A cítila, že by bylo nebezpečné pokračovat, což dává smysl.
Je těžké to ovládat.
Kočičí reflexy jsou dvakrát rychlejší než naše
a rychlejší než u jiných mazlíčků.
Když upustíte psa
ze stejné pozice, často nepřistanou na nohách.
Kočky by mohly být nejrychlejší,
nejsilnější a nejpružnější savci na světě.
Ale tyto divoké talenty z nich dělají i tajemná zvířata.
Abychom zjistili, proč dělají, co dělají, obrátíme se na kočičí psycholožku.
Sedni si. Tak, zlatíčko.
Během evoluce se kočky moc nezměnily.
A teď je z nich taková kombinace mezi divokými kočkami
a domácími kočkami, které z nich chceme mít.
Kristyn studuje tajemství kočičí mysli.
Snaží se rozluštit, co si kočky myslí.
Myslím, že se sociální schopnosti u koček podceňují.
Obzvlášť často se kočky srovnávají se psy.
Lidé říkají, že psi jsou nadřazení v mnoha socio-kognitivních vlastnostech.
Psi jsou často považováni za intuitivnějšího mazlíčka.
Znají své jméno a asi kolem 160 slov.
Rozumí výrazům lidské tváře
a možná i vyřeší problém.
Ale Kristyn věří, že kočky neměly šanci se předvést.
Buď hodná.
Stále častěji vidíme, že u koček se žádné výzkumy nedělaly.
Takže se rozhodla jednou provždy určit,
jak se kočky postaví proti psím soupeřům.
Takže ho položíme sem.
Nejdřív,
znají kočky vlastní jméno?
V tomto testu se snažíme zjistit, jestli Carl zná své jméno.
Takže máme tenhle Bluetooth reproduktor a v něm přehrajeme můj hlas.
Kristyn začíná se čtyřmi jednoslabičnými slovy.
Bota!
Carl reaguje na první slovo,
nový zvuk v jeho prostředí.
Ponožka!
Ale brzy ztratí o zvuk zájem.
Den!
Kristyn pak přidá slovo velmi podobné jeho jménu.
Kartel!
Pořád nic.
A pak okamžik pravdy.
Carle!
Dobře!
Tento test byl proveden stokrát se spoustou různých koček.
A je jasné, že většina koček zná své jméno.
Zda se rozhodnou reagovat, to už je jiný příběh.
- Do toho. - O tom si promluvíme později.
Kristynin výzkum ji zavedl do epicentra
moderní kočičí revoluce.
JAPONSKO
V roce 2017 předběhly kočky psy jako nejoblíbenější mazlíček v Japonsku.
Dnes je domovem devíti milionů koček
a jedné z nejlepších výzkumnic koček na světě.
VÝZKUMNICE KOČEK, AZABU UNIVERSITY
Ve srovnání s výzkumem psů je výzkum koček
asi o 15 let pozadu.
Kristyn a Saho publikovaly dohromady 37 studií.
Pomohly dokázat, že kočky rozpoznávají tvář a hlas svých lidí,
nemluvě o ostatních kočkách.
Dokázaly, že kočky vědí, co znamená ukazování.
Chápou stálost předmětů.
Chápou, že když předmět zmizí z dohledu,
neznamená to, že už neexistuje.
Prostě toho chápou mnohem víc, než jsme si mysleli.
Teď, když probíhá výzkum,
vidíme, že se kočky chovají a jsou výkonné zhruba stejně jako psi.
Trik spočívá v tom, jak ten potenciál využít.
Rozhovor s Marynou a Svitlanou, klapka.
- Jmenuju se Maryna. - A já jsem Svitlana.
Jsme Savitsky Cats.
A jsme rodina super trénovaných koček a lidí.
Trénovat kočky je tak trochu takové kouzlení.
A rozhodně ne jednoduché.
Úžasné Savitsky Cats jsou ukrajinské celebrity.
Jezdí po světě a baví miliony lidí.
Dostali se do čtvrtfinále soutěže Amerika má talent.
To ujde na zvíře často považované za nevycvičitelné.
Rozdíl mezi výcvikem kočky a výcvikem psa je,
že psi vás chtějí potěšit.
„Udělám pro tebe cokoliv!
Udělám cokoli, co mi řekneš.“
A kočky prostě říkají: „Zkus to.“
Savitské znají klíč k co nejlepšímu využití svých umělců.
Nejdřív se musíte spřátelit s koťátkem.
Je důležité, aby vám kočka naprosto důvěřovala.
Kočka by od vás neměla čekat žádná překvapení.
Poslední čtyři roky je jejich hvězdou Dasha.
Dasha.
Dasha je herečka.
Kdykoli uvidí kameru, jakoby se celý svět zastavil
a řekne: „Kamera je to jediné, co potřebuju.“
Dasha předvádí nejtěžší triky týmu,
včetně Mission Impossible…
a skoku z výšky.
Dasha je nespornou kapitánkou skupiny Savitsky Cats.
Ale o její místo se ucházejí další tři kandidátky.
A každá z nich může být další velká hvězda.
Každá kočka je jako naše vlastní dítě
a neumíme si bez nich představit náš život.
Jediný způsob, jak vzbudit v kočce to nejlepší, je vytvořit si pouto.
Někteří doktoři této umělecké formě zasvětili svůj život.
ŘEDITELKA CHOVÁNÍ A BLAHOBYTU
„ODBORNICE NA KOČIČÍ CHOVÁNÍ“
Než si lidé adoptují nebo koupí kočku, chcete, aby udělali domácí úkol, že?
Chcete, aby si zjistili, co mohou očekávat,
až si přinesou kočku domů.
Je to velké rozhodnutí, protože přidáváte cenného člena rodiny.
Přidání kočky je velká věc.
Učení může být pro začátečníky náročné.
Pokud chcete, aby vás kočka měla ráda, jednou z prvních věcí je pomalé mrknutí.
Oční kontakt je ve světě zvířat velmi důležitý.
Přímý oční kontakt, tvrdý pohled, nemrkání, je děsivé.
Pokud chcete s kočkou komunikovat,
udělejte se menšími, hýbejte se bokem, stůjte bokem.
A můžete se na ni podívat a mrknout.
Pro kočky je to jako úsměv,
šíření šťastných, pozitivních emocí.
A ony často odpoví.
Takže pomalu mrknou, aby řekly: „Hej, vše je dobré.
Jsem přátelská. Líbíš se mi.
Nevyhrožuju ti.“
Když to kočky dělají, považuju to za kompliment.
„Ta kočka mě má ráda. Jo.“
Pokud pomalé mrknutí zafunguje, zkuste se přiblížit.
Když se kočky zdraví,
ty, které jsou k sobě přátelské, se dotýkají čumákem.
Doslova k sobě přijdou a dotknou se čumákem.
Jestli se chcete s kočkou kamarádit, nabídněte jim prst
a nechte je, aby vás drcly čumákem.
Očuchávají vám prst, poznávají vaši vůni, seznamují se.
A to je pro mě jako podání ruky.
Ale když vás mají rády, často se stává,
že se o váš prst otřou.
Jen na ně nechoďte zprudka seshora.
Když se vrátíme k jejich divokým předkům, jsou částečně i kořistí.
Takže co je napadá shora? Věci s drápy.
Velcí dravci, sovy, orli a podobně.
Takže když na ně jdete s rukou takhle,
je to děsivé, velmi zastrašující.
Takže pěkně zespodu a pomalu.
Většinou nabídnu prst a nechám je očuchat. A když se začnou otírat, tak je pohladím
po stranách tváře,
pod bradou, neutrální území, že?
A pokud se jim hlazení po bradě a krku líbí,
pak vám bude kočka zobat z ruky.
Některé opatrnější kočky potřebují trochu víc přesvědčování.
Spousta koček se bojí,
takže máme takovou bambulku.
Je to malé klubíčko přilepené k dlouhému kolíku.
Používáme to k navázání interakce s kočkou
a necháme ji, aby se s tím seznámila, abychom viděli, jak se cítí.
Když je kočka v pohodě, dá vám vědět.
Otírání je důležité sociální chování k vybudování pouta.
Viděli jsme, že 83 % koček se po návratu do pokoje otíralo o majitele.
Vidíme, že otírání má
pro kočky důležitý účel na odbourávání stresu.
Tohle přátelské gesto znamená, že vás přijaly.
Ale mají kočky rády všechny lidi?
Nebo mají své oblíbence?
Tomuto testu se říká párové propojení a snažíme se v něm zjistit,
kolik času tráví kočka s majitelem a cizím člověkem.
Když si Carl vybere Kristyn, svoji majitelku,
před cizincem ve více než v polovině případů,
prokáže to preferenci.
Carl si mě v podstatě vybral pokaždé.
A tak se zdá, že dává přednost mně, jeho majitelce,
před cizím člověkem.
Tento experiment a jemu podobné provedli snad tisíckrát.
A není pochyb, že si kočky vytvářejí silné vazby na své majitele.
Spojení mezi člověkem akočkou může být rozšířením
toho pouta, které mají s matkou jako koťata.
Ano, máme spolu pouto a určitě je milujeme.
Ale milují kočky nás?
To za chvíli prozkoumáme.
Nejdříve, dalším klíčem k odemčení kočičí mysli je,
aby se cítily pohodlně.
A stejně jako jejich předci lezou kočky rády do výšin.
Kočky mají rády vyšší místa, protože chtějí vědět, co se děje.
A když se necítí dobře, mohou se na vyvýšené místo schovat.
Je to pozůstatek z doby, kdy byly divoké.
Je to instinktivní chování. Nemusíte kočku učit šplhat.
Řekne vám: „Vylezu tam.“ A když jim neposkytnete
kočičí nábytek, který je na to vhodný,
samy si nějaké místo najdou.
Ne, to ne. To ne!
Kočky mají také rády úzké prostory,
což vysvětluje jejich posedlost krabicemi.
Díky těm uzavřeným stranám se cítíme v bezpečí.
Myslím, že proto mají rády krabice, je sranda
se schovat, vyskočit a zaútočit na majitele.
Kočky útočí ze zálohy,
což znamená, že se obvykle schovávají, aby kořist napadly.
Takže když mají krabici, tak jim to tak nějak
pomáhá dokončit jejich predátorský motorický vzorec.
Lepenkové krabice jim pomáhají odbourávat stres.
Kočky zaujímají v ekologii zajímavé místo,
protože když loví, schovají se do stromů.
Překonávají překážky.
Predátor schopný překonávat překážky si pravděpodobně povede lépe.
Očividně to je přínos pro přežití.
Kočky mají speciální přednosti,
díky kterým se protáhnou tam, kde většina zvířat ne.
Jedním ze způsobů, jaktuto schopnost prokázat, je zjistit,
jak malou dírou se kočka dokáže protáhnout.
A abychom je k tomu nalákali,
můžeme jim nabídnout jídlo, hračky a podobně.
18 CENTIMETRŮ
Velké díry nejsou problém.
Ale jak Bruce zmenšuje velikost díry,
začínají projevovat své mistrovské ovládání prostředí.
13 CENTIMETRŮ.
A všechno začíná u vousků.
Vousky jsou velmi zajímavé přizpůsobení koček. Většina lidí ví,
že vypadají jako chloupky s vlasovou strukturou
a každý je spojen s nervovým svazkem,
který pak pošle informaci o tom, čeho se ten vousek dotkne, do mozku.
Většina lidí ví o vouskách na bradě,
ale také mají vousky na obočí,
a lidé neví, že jsou i vousky
na zadní straně předních tlapek.
Ty se vyvinuly, aby poskytly hmatové nebo dotykové informace
o prostředí kolem.
Jedna výhoda vousků?
Řeknou kočce, jak malou dírou se dokáže protáhnout.
Jejich pružná kostra se postará o zbytek.
Jejich klíční kosti
nejsou připevněné na kostech. Jsou ve svalech.
Jako byste měli všechny klouby hypermobilní.
Jak vidíte v tomto experimentu, když tu díru děláme
menší a menší,
je docela překvapivé, že tyhle kočky, které jsou docela velké,
se jimi protáhnou.
Ale vousky nerostou spolu s váhou, když kočka přibere pár kilo navíc.
Vousky se vyvinuly do délky šířky kočky,
která má normální a zdravou váhu.
A tohle je další problém s nadváhou a obezitou u koček.
Mnoho koček je obézních a to je velký problém.
Vousky nenarostou,
aby se přizpůsobily zvýšenému obvodu kočky s nadváhou.
Padesát devět procent koček v USA má nadváhu.
Takže najít správnou stravu je zásadní.
Divocí příbuzní našich koček
se pro jídlo musí nadřít.
Nemají problém zůstat štíhlí.
Naše kočky už tak moc ne.
Postavíte ho na váhu?
Žádné podvádění.
Pokud jíte a jíte a jíte rychle,
sníte spoustu jídla,
než vám žaludek řekne: „Už stačí.“
Chceme to samé pro kočky. Chceme jim dát něco na práci.
Takže buď hračka pro kočky,
krmení, interaktivní krmítko, něco, s čím mohou pracovat,
aby věděly, že tam je jídlo.
Kámo, musíš pro to něco udělat.
A bez ohledu na to, co jedí majitelé, kočky musí jíst maso.
Kočky jsou obligátní masožravci.
Musí jíst maso, protože nedokážou syntetizovat
určité aminokyseliny, které jsou jen v mase.
Tak se prosím ujistěte, že krmíte kočku masovou stravou.
Musí být výživově kompletní a vyvážená,
ale hlavně prosím ne vegetariánská.
Udržovat kočku zdravou a šťastnou se může rychle stát stylem života.
Jeden doktor v Japonsku tráví s kočkami tolik času,
že mu říkají Kočičí guru.
ŘEDITEL, ZDRAVOTNÍ STŘEDISKO TOKYO FELINE
„KOČIČÍ GURU“
Kočky jsou citlivá zvířata.
Lidé, kteří nemají rádi kočky, často říkají,
že nechápou, co si kočky myslí.
Doktor Yuki strávil desítky tisíc hodin studiem koček.
Pracuje na rozluštění jemné nuance jejich jazyka.
Když se podíváte na kočku, na její oči, uši,
jak vrtí ocasem, když je pozorujete, můžete pochopit, jak se kočka cítí.
Když má kočka otevřené oči a zvednuté uši, je uvolněná.
Když zúží oči a sklopí uši,
začíná být agresivní.
Oči otevřené, ale uši dozadu znamenají, že se připravuje na obranu.
A když odhalí zuby, znamená to, že je připravena na útok.
Čtení kočičí tváře může být intuitivní.
Záhadou je spíš ocas.
Pohyby ocasu mají různé významy.
Když pes vrtí ocasem, lidé říkají, že je šťastný.
To pro kočku neplatí.
Když kočka mlátí ocasem, je naštvaná.
Ale když ho drží přímo nahoru, je šťastná.
Když přijdu domů a přichází ke mně kočka
a má ocas nahoru, má dobrou náladu.
Říká mi: „Vítej doma. Kde jsi byl? Chyběl jsi mi.“
Když pohybují špičkou ocasu, znamená to, že je něco zaujalo.
Když kočka strčí ocas mezi nohy,
bojí se a snaží se vypadat poslušně.
A když jim stojí všechny chlupy, znamená to, že jsou skutečně vystrašené.
Když je jejich ocas načechraný, to je skutečný strach!
Pokud tyto kódované zprávy chápete, každý může kočce porozumět.
A někdy pomáhá jen poslouchat.
Kočka má 20 různých zvuků k vyjádření svých emocí.
Jsou zvuky, které kočka vydává, když něco chce
a zvuky, když je kočka šťastná.
Tohle jsou varovné zvuky. „Nepřibližuj se.“
A tohle je zvuk útoku.
Ale kočky mluví s lidmi mnohem víc než s jinými kočkami.
Kočky, které žijí s lidmi, hodně mňoukají.
Když kočka zamňouká hlasitě a zřetelně,
často to znamená, že kočka něco vyžaduje.
„Mám hlad, ale v misce nemám jídlo.“
„Chci vodu,“ nebo „Otevři ty dveře.“
Nejzáhadnější kódované zprávy se nachází v předení.
Když kočka vydává zvuky hrdlem, cítí se skvěle,
trochu okouzleně nebo uchváceně.
To je ten zvuk.
Překvapivá nová studie zjistila,
že pomocí předení pronikají do našeho podvědomí.
Zdá se, že umí vložit frekvence,
které se překrývají s frekvencemi lidského dítěte, když pláče.
Když pláče lidské dítě, frekvence nebo délka zvukových vln
je mezi 400 až 600 hertzů,
což je zvuk, který upoutá naši pozornost.
Moderní kočky si vyvinuly speciální vysokoúrovňové mňoukání
které je ukryté v jejich předení a tuto frekvenci napodobuje.
Kočky se vyvinuly tak,
aby lidé měli problém je ignorovat.
A tak se zdá, že se to napojuje
buď na mateřský nebo otcovský instinkt majitele pečovat o kočku.
Vyvinuly se, abychom se o ně postarali.
Ale stále můžeme udělat něco, aby poslouchaly ony nás.
První a základní příkaz, který kočky učíme, je, aby šly za námi.
Takže od nich můžeme odejít a přikázat jim, aby přišly, a ony přijdou.
Výuka jednoduchých příkazů opakováním
se nazývá klasické podmiňování.
Takže klasický příklad klasického podmiňování je od Pavlova.
Dr. Ivan Pavlov získal za svůj objev v roce 1904 Nobelovu cenu.
Zjistil,
že když zazvoníte, když nabídnete psům krmení,
tak po několika opakováních způsobí
zvuk zvonku, že pes začne slintat.
Takže pes se naučil,
že když uslyší zvonek, dostane jídlo.
To je klasické podmiňování.
Pro kočky je dobrým začátkem trénink s klikrem.
Nabídnete zvuk cvaknutí
a pak během vteřiny nebo dvou nabídnete odměnu,
takže kočka si řekne: „Počkat.
Pokaždé, když uslyším cvaknutí, dostanu speciální pochoutku.“
Takže to cvaknutí začne nabývat účelu.
Kočky se rychle začnou nudit, takže tréninky musí být krátké.
Mířila bych na jednu až pět minut.
To by… To by bylo
úžasné, kdybychom měly pět minut.
Upřímně, říkám majitelům: „Třicet až šedesát sekund, aleluja!
Máme to!“ Víte?
Jestli vaše kočka zvládne víc, super.
Je důležité být trpělivý.
Ne všechny kočky reagují stejně.
Protože všechny kočky jsou jiné.
V našem výzkumu vidíme, že v chování koček
existuje velká individuální variabilita.
Takže kočky se liší v reakci na lidi a v jejich společenskosti.
Ne všechny kočky jsou superhvězdy.
Dasha se dostala tam, kde je, díky létům tréninku.
U ostatních koček ze Savitsky Cats trénink stále probíhá.
Ne každá kočka dokáže speciální triky.
Musíte kočku pozorovat, abyste pochopili, čeho je schopná
a učit je na základě jejich silných stránek.
Zvířata se rodí s různou povahou.
Ta povaha je základním kamenem osobnosti,
která se během jejich života vyvine.
Všechny naše kočky mají různé povahy
a musíte se jim přizpůsobit,
nemůžete je přizpůsobit sobě.
Není to jejich práce. Je vaše.
Takže si musíte vybrat,
co je pro ně nejlepší.
Už ve věku tří dnů si můžeme
u koťat všimnout, že se ve svém vrhu každé projevuje jinak.
Je to jako s lidmi. Někteří umí s počítači.
Někteří jsou skvělými baletkami.
Neučili byste baletku zacházet s počítači.
Eddy, pojď sem. Eddy!
Savitské nenutí své umělce dělat tyhle úžasné kousky.
Jako sochař, který najde sochu v kameni,
nechávají každou kočku, aby odhalila svůj potenciál.
Tohle je Asia. Jeto diva.
S ní nikdy nevíte. Předvede něco, nebo ne?
Nikdy nevíte.
Je to s ní docela těžké.
Ale ty triky, co dělá, jsou fakt úžasné.
Takže to stálo za to riziko.
Ve 13 je tato starší členka týmu u fanoušků nejoblíbenější.
Tohle je Chupa.
Ze začátku bylo hodně těžké ji trénovat, opravdu náročné.
Vůbec to nechápala.
Ale uběhlo pár měsíců a najednou si to sedlo.
A teď je nejlepší studentka.
I starší kočky můžete naučit různé triky.
Jejich nováček, Eddy, vyrůstala tak trochu jinak.
Eddy, je to holčičí jméno.
Vyrůstala se psy, takže většinu svého života
měla psí zvyky a chování.
Víme, že životní zkušenosti
ovlivňují chování kočky.
A taky ovlivňují, jak moc jsou kočky společenské.
Kvůli jejímu původu
trénují Savistké Eddy tak trochu jinak.
Dělá všechno pozpátku.
Takže dělá opravdu bláznivé kousky, které ostatní kočky
dělat nemohou, protože jejich mozek na to není nastavený.
Eddy taky ráda skáče.
Takže ji učí jeden z nejtěžších triků.
Momentálně pracuje na skoku skrz papírovou obruč.
Řekla bych, že je to druhý nejnáročnější trik,
který můžete dělat poté, co se s ní spřátelíte,
protože v podstatě učíte kočku skákat do zdi.
Chce to čas, spoustu cviku a spoustu vyplýtvaného papíru.
Pořád na tom pracujeme.
Eddy, skok.
Chce to ještě potrénovat.
Ale Savitské se učí, jak Eddy motivovat.
Různé kočky jsou motivovány různými odměnami.
Zdá se to jednoduché, ale dost nových majitelů to dělá špatně.
Myslím, že jeden důvod je, že používají k motivaci kočky špatné věci.
Kočky jsou náročnější než mnoho jiných mazlíčků.
Jídlo není vždy skvělým motivátorem.
Zjistili jsme, že většina koček dává přednost sociálním odměnám.
Kristyn provedla rozsáhlý výzkum toho, co kočky chtějí.
Dává kočkám na výběr
mezi jejich oblíbenou hračkou,
jejich oblíbenou vůni,
jejich oblíbeným jídlem, nebo jejich majitelem.
A ve více než v polovině případů si vybírají své lidi.
Myslím, že tě miluje.
Zdá se, že srdce trumfne žaludek.
Takže je to důkaz, že nás kočky milují?
Často se mě ptají, jestli nás kočky milují, nebo ne.
Láska je opravdu složitá emoce a dokonce i u lidí, víte,
někdo může říct, že vás miluje, ale chová se jinak.
Abychom odpověděli na tuto otázku a pochopili skutečnou povahu
vztahu mezi člověkem a kočkami, musíme se vrátit na začátek.
Po celá léta historici věřili, že naše přátelství začalo v Egyptě
asi před 4 000 lety.
Ale nedávný průlom všechno změnil.
PALEOGENETIČKA, INSTITUT JACQUES MONOD
Před deseti tisíci lety,
tedy před neolitem, na Kypru žádné kočky nebyly.
Kypr je malý ostrov ve Středozemním moři
poblíž kolébky civilizace,
kde archeologové nedávno odkryli obrovský objev.
Našli neolitický hrob dítěte.
A v tom hrobu byla i kostra kočky.
Doktorka Eva Maria použila DNA k datování tohoto nálezu.
Stal by se nejstarším známým důkazem
vztahu člověka a kočky.
1 000 N. L.
Což dokazuje, že jsme spolu nejméně 10 000 let.
Ta kočka nepřeplavala moře.
Znamená to, že lidé tuto kočku přivezli na Kypr lodí.
Takže se v téhle době něco stalo.
Stalo se to, že začalo farmaření.
Lidé začali pěstovat plodiny a skladovat zrna
a divoké kočky spatřily příležitost.
Sýpky musely přitahovat hlodavce,
což byla pro první farmáře katastrofa.
A tak kočky
na ty hlodavce skočily a dařilo se jim.
A tohle byl pravděpodobně začátek vztahu
mezi divokými kočkami a lidmi.
A od té doby se vztah rozvíjel.
Egypťané uctívají kočky.
Máte miliony mumifikovaných koček
a z egyptské ikonografie, soch, různá vyobrazení koček.
Taky můžete vidět trůny šlechty, často jsou to ženy,
a pod nimi malou kočku.
To ukazuje, že se kočka už objevovala v domácnostech.
Byla na cestě stát se kočkou domácí.
Kamkoli jsme šli, kočky následovaly,
často lodí.
Lodě jsou pravděpodobně hlavním prostředkem šíření koček.
Na lodích byli hlodavci a kočky je následovaly.
A tak z přístavu neodplula
jediná loď bez kočky.
Tak se Felis catus dostal na všechny kontinenty na Zemi.
Na lodích to bylo tak důležité, že do roku 1975 bylo
v britském námořnictvu povinné mít na lodi kočku.
Nebyli to jen Britové.
KOČIČÍ ZPRÁVY NARUKUJE HERMAN
Pozor, pane pobřežní strážce. Herman je na lovu.
V Baltimoru odebírají Hermanovi otisky prstů nebo spíš pacek,
aby se mohl připojit k pobřežní hlídce.
Je to skutečné.
Herman byl v pobřežní hlídce ve Spojených státech.
Ale historie nebyla vždycky ke kočkám tak přívětivá.
Příběhy černých koček a temné magie,
čarodějnic a kotlů nezačaly v Salemu
nebo dokonce Transylvánii,
ale s nepoctivým papežem Řehořem IX.
Kočky byly ve středověku
spojovány s čarodějnicemi.
Čarodějnice byly
inteligentní ženy, moudré ženy, které toho věděly hodně o přírodě.
Tyhle moudré ženy věděly, že čistota v domácnosti
má příznivý vliv na zdraví.
Takže zametaly dům koštětem
a používaly kočky, aby se zbavily hlodavců.
Pak přišla doba, kdy je církev,
ovládaná muži,
považovala za nebezpečí.
Takže se jich církev pokusila zbavit.
Démonizace papežskou inkvizicí
zdecimovala evropskou populaci koček,
což podle některých mohlo přispět k Černé smrti.
Černá smrt, ten mor
byl přenášen hlodavci, vlastně blechami.
A blechy byly v srsti hlodavců.
S méně kočkami se mor vymkl kontrole.
Naštěstí i v těchto temných dobách
si někteří lidé udržovali s kočkami pouto.
SKOTSKO
Vztah, který se vyvíjí dodnes.
Historie koček se objevuje i v palírnách.
Ve Skotsku je to tradice.
V palírně v Perthshire byla jedna velmi slavná kočka
jménem Toser. Jedna z nejslavnějších palírenských koček.
- Jo, je legendární. - Jo.
Je asi nejslavnější palírenskou kočkou.
SPOLUMAJITEL, SPOLUMAJITELKA PALÍRNA LINDORES ABBEY
Před pěti lety si Helen a Drew Mckenziovi adoptovali dvě pracovní kočky,
aby pokračovaly v prastaré tradici.
Klášter byl založen v roce 1191.
Přišel sem William Wallace po vítězství nad Angličany
v bitvě u Black Earnside.
Takže má dlouhou historii.
Nejspíše pokračujeme v tradici.
Všechny kočky, co tu za ty roky byly…
Černého kocoura pojmenovali Friar John Claw
a kočku kaliko Vespers,
pocta středověkým mnichům, kteří tu žili.
A stejně jako tito mniši, i tyhle kočky začínají svoji službu v noci.
Oči koček jsou ve srovnání s jejich lebkou velké.
Mají také něco, čemu se říká tapetum lucidum,
což je vrstva buněk v zadní části oka,
která odráží světlo zpět do sítnice,
takže mohou velmi dobře vidět za špatných světelných podmínek.
To, co hledají, představuje velké nebezpečí
pro zdraví palírny.
V palírně jsou myši pořád kvůli velkému množství ječmenu
a obilí samozřejmě přitahuje myši.
Bohužel, aniž by to bylo moc technické,
myši pořád všude čurají,
abych to tak řekla, a to není dobré.
Aby tyto škůdce našly, musí kočky využít ultrazvuk.
Jejich uši se dokážou otáčet o 180 stupňů.
A slyší velmi vysoké frekvence.
Je to proto, že kořist, kterou hledají, vydává zvuky v tomto sluchovém rozsahu.
Takže jim to umožňuje kořist lokalizovat.
Kočky dělají svou práci dobře.
Ale Helen a Drew byli zvědaví, co přesně mají za lubem.
Tak jim Helen nasadila GPS lokátory.
GPS obojky odhalily, že každou noc
ujde Vespers více než 1,5 km,
ale nikdy se nezatoulá moc daleko.
Vespers, která je oficiálně vrchní chytačka myší,
má při denní i noční směně plné ruce práce.
A nejaktivnější je těsně před svítáním,
hlavní čas hlodavců.
Kočky jsou krepuskulární zvířata, dobře?
Krepuskulární znamená,
že jsou aktivní brzy ráno a za soumraku.
Což vysvětluje, proč jsou kočky tak bláznivé v brzkých hodinách dne.
Moje kočky jsou většinou nejaktivnější poté, co jdeme spát.
Takové to šílení, kdy kočky mají náhlý příval energie.
Říkáme tomu „RFCH“, R-F-CH,
rychlé frenetické chování.
Mohou vydávat takové štěbetavé zvuky,
drží se při zemi a skáčou všude možně.
Honí se, povídají si,
prostě se baví, když my ostatní spíme.
Tohle je instinktivní chování. Sahá to zpět k cirkadiánnímu rytmu.
To jsou vnitřní hodiny v našem těle, které máme od našich předků.
Některé kočky mají další zvláštní noční rituál.
Zejména Vespers opravdu ráda nosí dárečky.
Ves chytí tak čtyři nebo pět věcí denně.
Ale proč kočky přinášejí svým majitelům dárky?
Víme, že když má kočka koťata,
nosí v podstatě svoji kořist koťatům,
aby se naučila, jaké druhy kořisti jsou vhodné
a nechá je, aby si s ní hrála,
aby se, v takovém morbidním smyslu, naučila tu kořist lovit.
Ať je důvod jakýkoli, je to kompliment. Znamená to, že jste rodina.
Je jen málo věcí, které jsou víc nepříjemné,
když ráno chodíte bez pantoflí.
Zatímco Vespers plní tradiční povinnosti,
Friar John Claw má modernější přístup.
Je takový pohodový,
miluje veřejnost, tráví spoustu času
v návštěvnickém centru jen tím, že se nechá hladit.
FJC si uvědomil, že jeho sestra chytá myši ráda.
Jeho talent má lepší využití jinde.
FJC působí spíš jako takový velvyslanec.
On je v popředí.
- Ona spíš v pozadí. - Dělá tu těžkou práci.
Vespers používá instinkt.
Friar John Claw používá Instagram.
To, co začalo před 10 000 lety jako pracovní vztah,
se vyvinulo v globální posedlost.
Způsob, jakým se kočky staly
na internetu virálními, překonává všechna očekávání.
Myslím, že druhým nejčastějším důvodem, proč lidé chodí na internet,
je sledovat kočičí videa.
Kočky jsou na internetu rodinná videa číslo jedna…
s více než 25 miliardami zhlédnutí.
Nová studie zjistila, že kočičí videa podporují pozitivní emoce
a snižují negativní pocity.
Jinými slovy, dodávají velkou dávku dopaminu.
Myslím, že internet se stal místem,
kde se milovníci koček tak nějak spojí
a milují kočky a smějí se jim
a sbližují se díky těm bláznivinám, které kočky dělají. Dává k tomu prostor.
Špatné chování udělá zábavné video.
Ale když se to děje u vás doma, už to tak zábavné není.
Když máme nechtěné chování,
mějte na paměti, že kočky jsou prostě kočky.
Nevědí, že je nechcete mít na lince.
Pravidlo číslo jedna, nikdy kočku netrestejte.
Když vaše kočka dělá něco, co nechcete,
a vy ji potrestáte,
někdy nechápe, proč se vám to nelíbí, že?
Pak jste pro ně nepředvídatelní.
„Najednou křičíš a řveš. Nechápu, co se stalo.“
Klíčem je pozitivita.
Dělá vaše kočka něco, co nechcete?
Musíte kočku rozptýlit a pak jí to říct. Řekněte jim, co chcete.
„Hej, uděláme tohle. Pojď sem a dotkni se mé ruky.
Jdi do pelíšku. To je ale chytrá kočička!“
A kočka si říká: „Jo, jsem nejlepší kočka všech dob!“
Na opravdu špatné návyky klasické podmiňování nestačí.
Kontrapodmiňování je proces změny emocionální reakce.
Tady vytáhnete ty dobré věci,
jejich oblíbenou a neodolatelnou pochoutku.
Nabídnout něco tak cenného a uspokojujícího,
že si to zvíře řekne: „To nebylo špatné. To se mi líbí.“
Vždycky dávám klientům tento příklad:
Co když pokaždé, když vyjdete z domu,
vám nějaký příšerný soused řekne něco škaredého?
Nechtěli byste chodit ven, když tam bude.
Ale co kdybych vám pokaždé, když vyjdete, dala 1 000 dolarů?
Říkali byste si: „To není špatné. Ten chlap mi nevadí.“
Co ho vidět čtyřikrát denně a dostat 4 000 dolarů?
Říkali byste: „Jo! Jen do toho!
Kde je?“ Budete ho chtít vidět pořád, že?
Takže to je kontrapodmiňování.
Můžete změnit situaci
z negativní na neutrálnější a pak na pozitivní.
Jako u každého vztahu to chce trpělivost,
ale stojí to za to.
Někdy máte pocit, že vás možná nepotřebují,
ale pořád vás chtějí.
A to je ten jedinečný, mystický a hluboce zakořeněný vztah.
Skutečná motivace koček není tak jasná jako u jiných mazlíčků.
Psi vidí své majitele jako bohy.
Ale kočky se za bohy považují.
Nechtějí dělat, co se jim nelíbí.
Spí, když ony chtějí, jí, když chtějí a hrají si, když chtějí.
Nezaměňujte nezávislost s lhostejností.
Pokud máte pocit, že jsou kočky rezervované,
nezajímá je sociální interakce,
a tím pádem na ně nereagujete,
v podstatě tím kočku tvarujete tak, že bude rezervovaná,
protože to od ní čekáte.
V naší práci jsme zjistili, že to,
jak se člověk chová, ovlivňuje chování kočky.
Kristynin výzkum dokazuje, že jak se kočka chová k vám,
odráží to, jak s ní zacházíte.
Navíc i ukazuje, že nejspíš cítí naše emoce.
Takže tohle je sociálně-referenční test.
A spočívá v tom, že tento větrák s fáborky
je pro kočku úplně nová věc.
Takže neví, jestli je to děsivé, nebo zábavné.
Takže jde o to, že člověk vysílá emocionální podněty
a vidí, jak kočka reaguje.
Carle, to je děsivé!
Carle, to je děsivé, co?
Ale ne!
Ale ne! Panebože!
Podívej!
Když Kristyn předstírá strach, Carl se snaží schovat.
Je ten větrák děsivý?
Rychlý reset a změna postoje a je čas na druhé kolo.
Teď když se mi bude větrák líbit,
měli bychom vidět, jestli kočka ucítí moje emoce.
Podívej. Takový pěkný větrák.
Podívej, takový dobrý větrák.
Když na větrák mluví hezky a nebojí se,
Carl se zdá sebevědomější.
Podívej na ty fáborky.
Podívej.
Větrák už není hrozbou.
Už žádný strach!
Není to jen Carl.
Sedmdesát devět procent koček hledá u svých majitelů emocionální radu.
Pro vědce je to další průlom.
Zdá se, že kočky jsou odborníky na naše pocity.
Na dobré i špatné.
Jestli máte špatnou náladu a chcete jít trénovat kočky,
radši to nedělejte.
Nechoďte tam.
Všechno cítí a zhoršují to.
Asio, pojď sem.
Kočky se naučily být empatické, aby se přizpůsobily a přežily.
Je to evoluční výhoda, která spočívá
v možnosti podívat se na sociální partnery ve vašem prostředí
a sbírat informace.
Pokud nemůžete přečíst ničí reakci,
pak jste se opravdu odřízli
od spousty informací o tom, jak reagovat
na něco potenciálně nebezpečného.
Tohle odhalení, že kočky dokáží zachytit naše emoce,
nabralo mnohem větší obrátky, než kdokoli čekal.
V Japonsku si doktorka Saho Takagi něčeho všimla.
Uvědomila jsem si, že vidíme různé chování
u koček v USA a těch v Japonsku.
V Japonsku se kočky na neznámých místech necítí moc dobře.
Ale kočky v USA jsem viděla…
chovat se normálně i na neznámých místech.
Takže japonské a americké kočky mohou mít různé osobnosti.
Kristyn a Saho se rozhodly provést v USA a Japonsku
stejné experimenty.
A zjistily, že kočky jsou rozdílné.
Mezi kočkami v Japonsku a USA vidíme sociální rozdíly.
Uvědomila jsem si, že kulturní rozdíly ovlivňují i kočky.
Mění lidská kultura kočičí kulturu?
Japonsko je ostrovní stát.
Většina majitelů koček chová kočky jen uvnitř.
Lidé v Japonsku zřídkakdy pořádají párty doma.
Takže u koček v Japonsku je četnost setkání
s cizími lidmi mnohem menší než u koček v USA.
To mohou být faktory, které přispívají k rozdílům mezi kočkami
v Japonsku a kočkami v USA.
Jejich výzkum naznačuje, že se tyto kulturní rozdíly
mohou předávat z generace na generaci.
A v jedné kultuře se sbližujeme ještě víc.
Ještě předtím, než byl Istanbul Konstantinopol,
bylo to město koček.
V těchto ulicích žije více než 100 000 komunitních koček,
které se skvěle hodí k městskému životnímu stylu.
Když dnes jedete do Istanbulu, najdete tu kočky všude.
Jsou to druhy, které patří ke čtvrti.
Nevlastní je žádná konkrétní osoba.
Lidé poskytují kočkám infrastrukturu,
aby přežily,
ale nejsou… Nepatří nikomu konkrétnímu.
V roce 2021 zavedl Istanbul nové zákony na ochranu těchto koček,
jedny z nejpokrokovějších zákonů na světě.
Chovat se ke kočkám jako k sobě rovným a vidět věci z jejich perspektivy
je nejlepší způsob, jak tento vztah posílit.
Ahoj.
Můj obor existuje jen proto,
že si lidé uvědomují, že mají s tímto zvířetem hluboký vztah,
hlubokou lásku.
Děláme to z lásky ke zvířatům. Děláme to, protože uznáváme pouto člověka a zvířete.
Nevím, proč brečím. Nechci brečet.
Jo, proto to děláme, protože milujeme zvířata.
Je to jasné. My kočky milujeme.
Což nás přivádí k největší kočičí otázce.
Jestli si myslím, že nás kočky milují?
U koček je těžké měřit emoce,
ale na základě jejich chování,
na základě jejich vztahu,
že si kočky s někým vytvoří tak hluboké pouto, je to podobné lásce.
Kočky své majitele milují.
Věřím, že mě moje kočky milují.
Je jasné, že kočky poskytují
emocionální podporu, pocit pohody a štěstí.
Ta představa, že přijdete domů a kočka vám projevuje bezpodmínečnou lásku,
to je důležité.
Se vší oddaností své rodiny má Eddy skvělou pozici,
aby se stala další velkou hvězdou.
Už jen stačí, aby proskočila papírovou obruč.
Teprve si začínáme potenciál koček uvědomovat.
Pořád toho o kočkách spoustu nevíme.
Budoucnost postupně přinese další objevy.
Čím víc se toho naučíme, tím víc si uvědomíme, jak hluboké je naše spojení.
Cítí lásku, kterou jim dáváte.
A žijí tím.
Láska jde oběma směry.
Když se naučíme, jak v našich kočkách vyvolat to nejlepší,
vyvolají ony to nejlepší v nás.
Neumím si svůj život bez koček představit.
Jsou to moje zvířata. Cítím je.
A doufám, že mě milují stejně jako já je.
Když do sebe všechno zapadne, výsledky mohou být kouzelné.
Překlad titulků: Veronika Holbová