Downloaded from YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎E greu de aflat ‎ce se întâmplă în mintea pisicilor.
‎Dasha, vino aici!
‎Dar noile descoperiri ar putea ‎să ne apropie de acești uimitori tovarăși.
‎Unii cred ‎că pisicile n-au multe de oferit.
‎Vrem să le dovedim că se înșală.
‎Uitați tot ce credeați ‎că știți despre pisici!
‎Studiile despre pisici ‎sunt în urma celor despre câini,
‎dar acum asistăm ‎la un val de cercetări despre pisici.
‎O nouă generație de oameni de știință ‎testează prejudecățile.
‎Descoperim diverse aspecte ‎în comportament,
‎personalitate, fiziologie,
‎lucrurile care dau unicitate unei pisici.
‎Sunt inteligente, curioase
‎și interacționează bine cu oamenii.
‎Există dovezi care sugerează ‎că au evoluat în direcția asta.
‎Haideți să risipim ‎misterele despre pisici,
‎să le decodificăm poznele
‎și să le descifram limbajul ascuns!
‎Nu va fi ușor. Pisicile sunt complicate.
‎Dasha, vino!
‎Da, au temperament.
‎Dar, dacă vrei, ‎poți învăța o pisică să facă orice.
‎Oricine poate activa ‎adevăratul potențial al pisicii
‎dacă îi află secretele.
‎Pisicile sunt peste tot.
‎Și, totuși, ‎știm atât de puține despre ele!
‎Ca să înțelegem ce definește pisicile
‎și cum au învățat să trăiască cu oamenii,
‎apelăm la experți.
‎DIRECTOR
‎INSTITUTUL ‎PENTRU SĂNĂTATEA FELINELOR CORNELL
‎„FIZIOLOG DE PISICI”
‎Oamenii nu realizează ‎cât de sociabile sunt pisicile.
‎Să recunoaștem, sunt distractive
‎și, uneori, foarte amuzante.
‎Ciudat, trăsăturile ‎care le dau atât farmec
‎au evoluat de la strămoșii lor ucigași.
‎Dacă i s-ar cere cuiva ‎să creeze animalul de pradă perfect
‎în ce privește trăsăturile fizice, ‎comportamentul și percepția,
‎e greu de imaginat ‎unul mai eficient ca pisica.
‎Numele științific ‎al pisicii domestice este ‎Felis catus.
‎Felis catus ‎este o specie domesticită unică
‎provenită din pisica sălbatică africană.
‎Toate pisicile, mari sau mici, ‎aparțin familiei felidelor.
‎Acum trei milioane și jumătate de ani,
‎genul ‎Felis‎, felinele mai mici, ‎s-a desprins din Panthera,
‎felinele mari, cum sunt leii și tigrii.
‎Astăzi, există 400 de milioane ‎de ‎Felis catus‎ în lume,
‎ceea ce le plasează ‎între cele mai prospere specii de mamifere
‎din istoria Pământului.
‎În zece mii de ani, ‎ADN-ul lor nu prea s-a schimbat.
‎Din punct de vedere genetic, ‎ai un animal sălbatic în casă.
‎Un animal sălbatic ‎cu o structură fizică uimitoare.
‎Iar pe primul loc se află ‎coloana vertebrală remarcabilă a pisicii.
‎Au mai multe vertebre ‎decât majoritatea mamiferelor.
‎Vertebrele lor au între ele ‎discuri amortizoare extrem de elastice,
‎făcând coloana incredibil de flexibilă.
‎Această flexibilitate face ca pisica ‎să fie cel mai rapid animal terestru.
‎Când un ghepard aleargă,
‎flexarea și contractarea șirei spinării ‎stochează energie potențială
‎și o eliberează ca energie cinetică, ‎iar felina țâșnește înainte.
‎Pisica ta e, de fapt, ‎un ghepard micuț și flexibil,
‎capabil să alerge cu peste 50 km/h
‎și să se răsucească ‎în poziții imposibile de yoga.
‎Pisicile au un sistem muscular eficient.
‎Sunt printre puținele mamifere ‎care își pot activa toți mușchii când sar.
‎Începe secvența de aprindere.
‎Trei, doi, unu, lansare!
‎A avut loc lansarea!
‎Pot sări de cinci ‎până la șase ori înălțimea lor.
‎Ca un om care sare peste o girafă.
‎Își folosesc coada ‎ca să se contrabalanseze
‎la schimbările bruște de direcție.
‎Orice gimnast poate confirma: ‎ce urcă trebuie să și coboare.
‎Astfel se pune eterna întrebare…
‎Se spune că pisicile ‎cad mereu în picioare.
‎Au o abilitate uimitoare ‎de a se orienta rapid.
‎Pentru asta, ele trebuie să stabilească ‎unde se află corpul lor în spațiu
‎cu ajutorul „reflexului de îndreptare”.
‎Acest reflex ‎e o funcție a sistemului vestibular.
‎Cilii hipersensibili din urechea internă
‎simt poziția, mișcarea ‎și accelerarea în spațiu
‎și transmit aceste informații ‎direct la creier.
‎Așa că pisica știe mereu încotro e sus.
‎Toate mamiferele au acest reflex, ‎inclusiv oamenii.
‎Dar uneori devenim dezorientați.
‎Numim asta „vertijul gimnaștilor”.
‎Ați auzit despre Simone Biles.
‎Simțea că nu-și mai dădea seama ‎unde se află corpul ei în spațiu.
‎A simțit că e periculos să continue, ‎ceea ce e de înțeles.
‎E un lucru greu de controlat.
‎Reflexele pisicii sunt de două ori ‎mai rapide ca ale noastre…
‎Mai rapide ‎decât la orice animal de companie.
‎Dacă lași un câine să cadă
‎din aceeași poziție de mai multe ori,
‎el nu va ateriza în picioare.
‎La greutate egală, ‎felina e cel mai rapid,
‎mai puternic ‎și mai flexibil mamifer de pe planetă.
‎Dar aceste talente sălbatice ‎o pot face și misterioasă.
‎Ca să aflăm de ce se comportă așa, ‎vom întreba un psiholog de pisici.
‎Șezi! Așa, scumpo.
‎PROFESOR, UNITY COLLEGE ‎„PSIHOLOG DE PISICI”
‎De-a lungul evoluției, ‎pisicile nu s-au schimbat prea mult.
‎Acum sunt un amestec ‎între pisicile sălbatice
‎și pisicile de casă pe care ni le dorim.
‎Kristyn studiază ‎misterele minții de felină.
‎Încearcă să afle ce gândesc pisicile.
‎Cred că sociabilitatea pisicilor ‎a fost subestimată.
‎De multe ori, ‎pisicile sunt comparate cu câinii.
‎Câinii sunt considerați superiori ‎la trăsăturile socio-cognitive.
‎Câinii sunt adesea considerați ‎animale de companie mai intuitive.
‎Își știu numele și cam 160 de cuvinte.
‎Ei înțeleg expresiile faciale umane ‎și pot chiar rezolva probleme.
‎Dar Kristyn crede că pisicile ‎nu au avut ocazia să arate ce pot.
‎Fii cuminte!
‎E tot mai evident ‎că nu există cercetări despre pisici.
‎Așa că și-a propus să afle ‎o dată pentru totdeauna
‎cum se compară pisicile ‎cu rivalii lor canini.
‎Îl așezăm aici.
‎În primul rând, ‎pisicile își știu propriul nume?
‎La acest test, vrem să aflăm ‎dacă își recunoaște numele.
‎Avem o boxă Bluetooth ‎prin care îmi voi reda vocea.
‎Kristyn începe ‎cu patru cuvinte monosilabice.
‎Cot!
‎Carl reacționează la primul cuvânt,
‎un sunet nou în mediul său.
‎Sac!
‎Dar își pierde în curând interesul.
‎Zi!
‎Kristyn spune un cuvânt ‎foarte apropiat de numele lui.
‎Car!
‎Tot nimic.
‎Și, acum, momentul adevărului.
‎Carl!
‎Bravo!
‎Testul a fost făcut de sute de ori ‎cu numeroase pisici.
‎E clar că majoritatea pisicilor ‎își știu propriul nume.
‎Dacă aleg să răspundă, ‎asta e altă poveste.
‎Vom vorbi mai târziu despre asta.
‎Cercetările lui Kristyn ‎au dus-o în epicentrul
‎unei revoluții moderne privind pisicile.
‎JAPONIA
‎În 2017, în Japonia, ‎pisicile erau mai populare decât câinii.
‎Azi, japonezii au nouă milioane de pisici
‎și cei mai buni oameni de știință ‎în domeniu.
‎CERCETĂTOR, STUDII DESPRE PISICI ‎UNIVERSITATEA AZABU
‎Comparativ cu cercetările despre câini,
‎cele despre pisici ‎sunt cu aproximativ 15 ani în urmă.
‎Kristyn și Saho ‎au publicat 37 de studii în total.
‎Ele au arătat că pisicile recunosc ‎fața și vocea stăpânilor,
‎ca și ale altor pisici.
‎Ele au demonstrat că pisicile ‎înțeleg indicațiile cu degetul.
‎Că înțeleg permanența obiectelor.
‎Ele înțeleg că, dacă un obiect dispare,
‎nu înseamnă că acesta nu mai există.
‎În concluzie, ele înțeleg ‎mult mai multe decât credeam.
‎Acum, că se fac cercetări,
‎vedem că pisicile au comportamente ‎și rezultate similare cu ale câinilor.
‎Trucul e să știi ‎să accesezi acest potențial.
‎Interviul cu Maryna și Svitlana, ‎marcaj ABC.
‎- Mă numesc Maryna. ‎- Numele meu e Svitlana.
‎Suntem Savitsky Cats.
‎O familie de pisici superdresate ‎și oamenii lor.
‎Dresura de pisici e un fel de magie.
‎Și nu este ușoară.
‎The Amazing Savitsky Cats ‎sunt vedete ucrainene.
‎Fac turnee mondiale ‎și distrează milioane de oameni.
‎Au ajuns în sferturile de finală ‎la ‎America's Got Talent.
‎Nu e rău pentru un animal ‎considerat adesea de nedresat.
‎Diferența dintre dresarea unei pisici ‎și dresarea unui câine
‎este că un câine face pe plac.
‎MUNCESC ÎN SCHIMBUL MÂNCĂRII
‎„Fac orice pentru tine! Fac ce-mi spui.”
‎Dar pisicile parcă spun: „Obligă-mă!”
‎Familia Savitsky știe cum să obțină totul ‎de la artiștii lor.
‎În primul rând, ‎trebuie să te împrietenești cu pisica.
‎E important ca pisica ‎să aibă încredere completă în tine.
‎Să nu se aștepte la surprize ‎din partea ta.
‎În ultimii patru ani, ‎Dasha a fost marea lor vedetă.
‎Dasha‎.
‎Dasha e actriță.
‎Când vede o videocameră, ‎întreaga lume se oprește:
‎„Videocamera e tot ce-mi doresc.”
‎Dasha face trucurile dificile ale echipei,
‎inclusiv ‎Misiune Imposibilă…
‎și săritura de la înălțime.
‎Dasha e căpitanul incontestabil ‎al echipei Savitsky Cats.
‎Dar alte trei candidate ‎se luptă să-i ia locul.
‎Oricare dintre ele ‎ar putea fi următoarea vedetă.
‎Fiecare pisică e ca un copil pentru noi.
‎Nu ne putem imagina viața fără ele.
‎Vei scoate ce e mai bun dintr-o pisică ‎doar dacă legi o prietenie cu ea.
‎Unii medici își dedică viața ‎acestei forme de artă.
‎DIRECTOR ‎DEPT. COMPORTAMENT ȘI BUNĂSTARE SPCA
‎Înainte să adopți sau să cumperi o pisică, ‎vrei să te documentezi, nu?
‎Vrei să știi la ce să te aștepți
‎când aduci o pisică acasă.
‎E o decizie importantă, ‎căci aduci un nou membru în familie.
‎E ceva foarte serios.
‎Curba de învățare ‎poate fi abruptă pentru începători.
‎Dacă vrei ca pisica să te placă,
‎poți, mai întâi, să clipești lent.
‎CLIPIRE LENTĂ
‎Contactul vizual e foarte important ‎în lumea animalelor.
‎Contactul vizual direct, sfredelitor, ‎fără a clipi, e înfricoșător.
‎Dacă vrei să interacționezi cu o pisică,
‎fă-te mic, mișcă-te în lateral, ‎stai într-o parte.
‎Poți să o privești și să clipești.
‎Pentru pisici, e ca un zâmbet
‎care provoacă emoții plăcute, pozitive.
‎Adeseori, ele vor reacționa.
‎Vor clipi încet ca să-ți spună că e bine.
‎„Sunt prietenoasă, îmi placi. ‎Nu sunt amenințătoare.”
‎Când pisicile fac asta, ‎eu îl văd ca un compliment.
‎„Pisica aia mă place. Da.”
‎Dacă clipitul funcționează, ‎poți să te mai apropii puțin.
‎Când se salută, în semn de prietenie, ‎pisicile își ating nasurile.
‎Se apropie și își ating nasurile.
‎Dacă vrei să-ți cunoști pisica, ‎întinde-i degetul
‎și las-o să-l atingă cu nasul.
‎Pisicile îți miros degetul, ‎te miros ca să te cunoască.
‎Pentru mine e ca o strângere de mână.
‎Dar, dacă te plac, de cele mai multe ori
‎se vor freca de degetul tău.
‎Dar nu te apropia amenințător de sus!
‎Ca și strămoșii sălbatici, ‎ele pot avea și rol de pradă.
‎Ce le atacă de sus? ‎Ființe care vin cu ghearele scoase.
‎Răpitori mari, bufnițe, vulturi.
‎Deci, când duci mâna așa,
‎se simt înfricoșate și atacate.
‎Jos și încet, așa se face.
‎Le întind degetul ‎și le las să mă miroasă.
‎Dacă încep să se frece, ‎le mângâi pe partea laterală a feței,
‎sub bărbie, în zone neutre, nu?
‎Dacă îi plac mângâierile pe gât și bărbie,
‎atunci pisica îți va mânca din palmă.
‎Unele pisici, mai temătoare, ‎au nevoie de ceva mai convingător.
‎Multe pisici sunt temătoare,
‎așa că folosim un pompon.
‎O minge textilă lipită la un capăt de băț.
‎Cu el începem să interacționăm cu pisica
‎și o lăsăm să vedem cum se simte.
‎Când o pisică se simte bine, îți arată.
‎Frecarea este ‎un comportament social important.
‎Am observat că 83% dintre pisici ‎se freacă de stăpân când îl întâmpină.
‎Frecarea pare să aibă ‎și un rol antistres la pisici.
‎Acest gest prietenos ‎ar putea însemna că ai fost acceptat.
‎Dar pisicilor le plac toți oamenii?
‎Sau au preferați?
‎Testul se numește „atașament în perechi”
‎și ne arată cât timp petrece pisica ‎cu stăpânul și cu un străin.
‎Dacă o va alege pe Kristyn, stăpâna lui, ‎în peste jumătate de încercări,
‎atunci există o preferință.
‎Carl m-a ales de fiecare dată.
‎Pare să aibă o preferință pentru mine, ‎stăpâna lui, față de un străin.
‎Au făcut acest experiment, ‎și altele similare, de mii de ori.
‎Și, fără îndoială, ‎pisicile se atașează puternic de stăpâni.
‎Atașamentul om-pisică ‎poate fi o prelungire
‎a atașamentului lor față de mamă, ‎de când erau pisoi.
‎Da, avem o legătură și sigur le iubim.
‎Dar oare pisicile chiar ne iubesc?
‎Vom analiza imediat.
‎Alt mod de a descoperi ‎ce e în mintea felinelor
‎este să le faci să se simtă ca acasă.
‎La fel ca strămoșii lor, ‎pisicilor le place să stea sus.
‎Adoră locurile înalte ‎fiindcă vor să știe ce se întâmplă.
‎Dacă nu se simt confortabil, ‎se refugiază în locuri înalte.
‎E o trăsătură rămasă ‎de când erau pisici sălbatice.
‎E un comportament instinctiv. ‎Nu înveți o pisică să se cațere.
‎O să urce și gata!
‎Dacă nu-i asiguri mobilier adecvat ‎pe care să-l poată folosi,
‎o să-și facă propriul loc de cocoțat.
‎Nu se poate! Nu!
‎Pisicilor le plac și spațiile înguste,
‎ceea ce explică obsesia lor pentru cutii.
‎Spațiul închis ne face ‎să ne simțim în siguranță.
‎De asta le plac pisicilor cutiile.
‎E amuzant să se ascundă ‎și să sară ca să-și atace stăpânii.
‎Pisicile atacă prin surprindere, ‎deci se vor ascunde ca să-și prindă prada.
‎Prezența unei cutii va ajuta pisica ‎să-și execute strategia de vânătoare.
‎Cutiile de carton ‎au un efect calmant pentru ele.
‎Pisicile ocupă ‎o nișă interesantă în ecologie,
‎deoarece la vânătoare ‎se folosesc de scorburile copacilor
‎și trec peste obstacole.
‎Un prădător capabil să treacă ‎de obstacole se va descurca mai bine.
‎Asta îl va avantaja în supraviețuire.
‎Pisicile au talente speciale
‎care le ajută să se strecoare ‎ca puține alte animale.
‎Le putem demonstra ‎această abilitate observând…
‎cât de mică e gaura prin care pot trece.
‎Le putem ademeni să treacă prin gaură ‎cu mâncare sau jucării.
‎18 CENTIMETRI
‎Găurile mari nu sunt o problemă.
‎Pe măsură ce Bruce micșorează gaura,
‎ele încep să arate ‎măiestria cu care stăpânesc mediul.
‎15 CENTIMETRI
‎Totul începe cu mustățile.
‎Mustățile s-au adaptat foarte interesant.
‎După cum se știe, ‎ele arată ca niște fire de păr lungi,
‎fiecare fiind conectat la un grup de nervi
‎care trimite la creier informații ‎despre ce atinge acea mustață.
‎Mulți știu de mustățile de pe bot,
‎dar mai sunt mustăți și pe sprâncene,
‎iar oamenii nu știu că există mustăți
‎pe dosul labelor din față.
‎Acestea au evoluat pentru a oferi ‎informații tactile despre mediu.
‎Un avantaj al mustăților?
‎Îi spun unei pisici ‎prin ce gaură poate intra.
‎10 CENTIMETRI
‎Scheletul lor flexibil face restul.
‎Claviculele lor nu sunt ancorate în os. ‎Ele se află în mușchi.
‎Ca și cum ai avea peste tot ‎articulații de contorsionist.
‎După cum vedeți în acest experiment, ‎în care gaura e din ce în ce mai mică,
‎e foarte surprinzător că aceste pisici, ‎destul de mari, pot să treacă.
‎Dar mustățile nu cresc ‎dacă pisica pune câteva kilograme în plus.
‎Mustățile au evoluat ‎până la lățimea corpului unei pisici
‎de dimensiuni normale, sănătoase.
‎Asta ne duce la o altă problemă: ‎supraponderabilitatea și obezitatea.
‎Multe pisici sunt obeze, ‎iar asta e o mare problemă.
‎Mustățile nu vor crește
‎proporțional cu gabaritul ‎unei pisici supraponderale.
‎59% dintre pisicile din SUA ‎sunt supraponderale.
‎Deci dieta potrivită e esențială.
‎Rudele sălbatice ale pisicilor ‎trebuie să-și câștige mâncarea.
‎Ele n-au probleme cu silueta.
‎Pisicile noastre, da.
‎Vrei să-l pui pe cântar?
‎Fără trișat.
‎Dacă mănânci întruna și repede,
‎bagi multă mâncare pe gât
‎până apucă stomacul să spună „stop”.
‎Asta vrem să facem cu pisicile. ‎Vrem să le dăm de lucru.
‎O jucărie pentru pisici,
‎un dozator de hrană interactiv, ‎ceva care să le mobilizeze,
‎știind că acolo e mâncare.
‎Trebuie să depui efort, băiete!
‎Indiferent ce mănâncă stăpânii, ‎pisicile trebuie să mănânce carne.
‎Pisicile sunt carnivore prin natură.
‎Trebuie să mănânce carne, ‎fiindcă nu pot sintetiza
‎aminoacizi care se găsesc doar în carne.
‎Vă rog, hrăniți-vă pisica ‎cu o dietă pe bază de carne.
‎O hrană completă și echilibrată,
‎dar în niciun caz vegetariană.
‎Menținerea sănătății și fericirii pisicii ‎poate deveni rapid un mod de viață.
‎Un doctor din Japonia ‎petrece atât de mult timp cu felinele,
‎încât l-au numit „Guru al pisicilor”.
‎DIRECTOR ‎CENTRUL MEDICAL AL FELINELOR TOKYO
‎„GURU AL PISICILOR”
‎Pisicile sunt animale sensibile.
‎Oamenii cărora nu le plac pisicile
‎spun adesea ‎că nu înțeleg ce gândesc pisicile.
‎Dr. Yuki a petrecut ‎zeci de mii de ore studiind pisicile.
‎Vrea să descifreze ‎nuanța subtilă a limbajului lor.
‎Dacă te uiți la o pisică, ‎la ochi, la urechi,
‎la felul în care dă din coadă, ‎începi să înțelegi ce simte o pisică.
‎Ochii deschiși și urechile ridicate ‎înseamnă că pisica e relaxată.
‎Dacă își îngustează ochii ‎și își coboră urechile,
‎ea devine agresivă.
‎Ochii deschiși, dar urechile pe spate ‎înseamnă că se pregătește să se apere.
‎Iar dacă își arată colții, ‎înseamnă că e gata să atace.
‎Interpretarea expresiei unei pisici ‎e intuitivă.
‎Coada e mai misterioasă.
‎Mișcările cozii au diverse semnificații.
‎Când un câine dă din coadă, ‎oamenii spun că e fericit.
‎Nu e cazul unei pisici.
‎Când își bate coada, pisica e nervoasă.
‎Când o ține ridicată, ‎înseamnă că se simte bine.
‎Când sosesc acasă
‎și pisica vine spre mine ‎cu coada ridicată,
‎înseamnă că e binedispusă.
‎Îmi spune: „Bine ai venit acasă! ‎Unde ai fost? Mi-a fost dor de tine.”
‎Când vârful cozii îi tremură, ‎înseamnă că pisica e intrigată.
‎Când o pisică ‎își pune coada între picioare,
‎se teme și încearcă să pară supusă.
‎Când tot părul îi este zburlit, ‎înseamnă că e de-a dreptul îngrozită.
‎Dacă coada este înfoiată, ‎îi e teamă de-a dreptul!
‎Oricine înțelege aceste mesaje cifrate ‎poate înțelege o pisică.
‎Uneori, e util pur și simplu să asculți.
‎O pisică scoate 20 de sunete diferite ‎prin care își exprimă emoțiile.
‎Pisica scoate anumite sunete ‎când vrea ceva…
‎și alte sunete când e fericită.
‎Acestea sunt sunete de avertizare: ‎„Nu te apropia prea mult!”
‎Iar acesta e sunetul de atac.
‎Dar pisicile vorbesc cu oamenii ‎mult mai mult decât cu alte pisici.
‎Pisicile care trăiesc cu oameni ‎miaună mai mult.
‎Când o pisică miaună tare o singură dată,
‎înseamnă că pisica cere ceva.
‎„Mi-e foame, dar nu e mâncare în castron.”
‎„Vreau apă.” Sau: „Te rog, deschide ușa!”
‎Cele mai misterioase mesaje ‎se găsesc în tors.
‎Când o pisică scoate sunete din gât, ‎ea se simte grozav,
‎e încântată sau fascinată.
‎Acesta e sunetul pe care îl scoate.
‎Un nou studiu a arătat
‎că pisicile torc ‎pentru a ne intra în subconștient.
‎Se pare că pot insera frecvențe
‎care se suprapun cu frecvențele ‎pe care le face un bebeluș când plânge.
‎Când un bebeluș plânge, frecvența, ‎adică lungimea undelor sonore,
‎este între 400 și 600 de hertzi,
‎un sunet destinat să ne atragă atenția.
‎Pisicile din prezent au dezvoltat ‎un mieunat ascuțit,
‎încorporat în tors, ‎care imită această frecvență.
‎Pisicile au dezvoltat un mod ‎de a scoate un sunet
‎pe care oamenii îl ignoră cu greu.
‎Se pare că asta declanșează la stăpân
‎fie instinctul matern, fie cel patern ‎de a avea grijă de pisică.
‎Au evoluat ‎astfel încât ne fac să le îngrijim.
‎Totuși, există moduri ‎în care le putem face să ne asculte.
‎Prima comandă de bază ‎este să le învățăm cum să ne urmeze.
‎Putem fugi de ele, ‎le chemăm, iar ele vor veni la noi.
‎Învățarea comenzilor simple prin repetiție ‎se numește „condiționare clasică”.
‎Un exemplu tipic ‎de condiționare clasică vine de la Pavlov.
‎Dr. Ivan Pavlov a câștigat Premiul Nobel ‎pentru fiziologie în 1904.
‎El a descoperit
‎că, dacă suni din clopoțel ‎când oferi mâncare unui câine,
‎după asocieri repetate,
‎sunetul clopoțelului ‎va face câinele să saliveze.
‎Deci câinele a fost condiționat
‎ca, auzind clopoțelul, ‎să știe că vine mâncarea.
‎Asta e condiționarea clasică.
‎La pisici, dresura cu clicuri ‎e un început bun.
‎Produci clicuri,
‎iar după o clipă sau două, ‎îi oferi ceva bun.
‎Ea va gândi:
‎„De câte ori aud clicurile, ‎primesc ceva bun.”
‎Deci clicurile devin importante.
‎Pisicile se plictisesc ușor, ‎așa că nu lungiți lecțiile!
‎Aș zice undeva între unu și cinci minute.
‎Ar fi…
‎Ar fi extraordinar ‎să reziste cinci minute.
‎Sincer, le spun stăpânilor: ‎„30-60 de secunde, aleluia! Am reușit!”
‎Dacă pisica ta ‎reușește mai mult, e grozav.
‎E important să ai răbdare.
‎Nu toate pisicile reacționează la fel.
‎Pentru că pisicile sunt diferite.
‎În cercetările noastre, ‎vedem des în comportamentul lor
‎multă variabilitate individuală.
‎Deci pisicile diferă în privința reacției ‎față de oameni și a sociabilității.
‎Nu toate pisicile sunt superstaruri.
‎Dasha a ajuns unde se află ‎după ani de pregătire.
‎Celelalte pisici din Savitsky Cats ‎mai au de muncit.
‎Nu orice pisică ‎poate face trucuri speciale.
‎Trebuie să observi pisica ‎pentru a înțelege ce poate face
‎ca s-o înveți lucruri ‎pe măsura talentului.
‎Animalele se nasc ‎cu un anumit temperament.
‎El reprezintă fundația
‎pe care se va dezvolta personalitatea ‎de-a lungul vieții.
‎Pisicile noastre au personalități diferite
‎la care trebuie să te adaptezi tu, ‎nu ele să se adapteze la tine.
‎Nu e treaba lor. E treaba ta.
‎Deci trebuie să alegi
‎ce li se potrivește cel mai bine.
‎Vedem că unii pisoi, ‎încă de la vârsta de trei zile,
‎încep să fie diferiți față de ceilalți.
‎E ca la oameni. ‎Unii se pricep la calculatoare.
‎Alții sunt talentați la balet.
‎Nu i-ai preda informatică unei balerine.
‎Vino aici, Eddy!
‎Familia Savitsky nu-și obligă artiștii ‎să facă aceste cascadorii uimitoare.
‎Așa cum un sculptor ‎găsește sculptura în blocul de piatră,
‎ele lasă fiecare pisică ‎să-și arate talentul.
‎Ea e Asia. E o divă.
‎Nu știi niciodată dacă va presta sau nu.
‎Dar nu știi niciodată.
‎E cam dificilă.
‎Dar trucurile pe care le face ‎sunt incredibile.
‎Deci merită riscul.
‎La 13 ani, veterana echipei ‎e favorita fanilor.
‎Ea e Chupa.
‎A fost foarte greu de antrenat la început, ‎extrem de dificil.
‎Nu pricepea nimic.
‎Dar, după câteva luni, s-a schimbat brusc.
‎Acum e elevă de nota zece.
‎Poți învăța pisicile bătrâne ‎să facă trucuri.
‎Cel mai nou recrut, Eddy, ‎a primit o educație diferită.
‎Eddy e nume de fată.
‎Ea a crescut cu câini, ‎așa că aproape toată viața
‎a avut obiceiuri și comportament de câine.
‎Știm că experiența de viață
‎afectează comportamentul pisicii.
‎Asta determină ‎și cât de sociabilă e pisica.
‎Datorită trecutului ei, familia Savitsky ‎o antrenează altfel pe Eddy.
‎Face totul pe dos.
‎Face tot felul de lucruri nebunești
‎pe care alte pisici nu le fac ‎fiindcă mintea lor nu funcționează așa.
‎Lui Eddy îi place să sară.
‎Așa că au învățat-o ‎unul dintre cele mai grele trucuri.
‎Acum lucrează ‎la o săritură prin cercul de hârtie.
‎E următorul truc ca dificultate
‎după ce le faci să socializeze,
‎pentru că le înveți, de fapt, ‎să sară într-un zid.
‎E nevoie de timp, de mult exercițiu ‎și de multă hârtie irosită.
‎Încă lucrăm la asta.
‎Eddy, sari!
‎E nevoie de puțin antrenament.
‎Dar familia Savitsky ‎învață cum s-o motiveze pe Eddy.
‎Nu fiecare pisică e motivată ‎cu aceeași recompensă.
‎Pare destul de simplu, ‎dar mulți stăpâni de pisici greșesc.
‎Eu cred că folosesc obiectele greșite ‎pentru a motiva pisicile.
‎Pisicile au mai mult discernământ ‎decât alte animăluțe.
‎Mâncarea nu le motivează întotdeauna.
‎Am descoperit că majoritatea pisicilor ‎preferă recompense sociale.
‎Kristyn a studiat mult ‎dorințele pisicilor.
‎Ea le dă de ales
‎între jucăria lor preferată, ‎mirosul lor preferat,
‎mâncarea lor preferată sau stăpânul lor.
‎În peste jumătate din încercări, ‎ele își aleg stăpânul.
‎Cred că te place.
‎Sufletul e mai important decât stomacul.
‎Asta să fie dovada că pisicile ne iubesc?
‎Sunt întrebată adesea ‎dacă pisicile ne iubesc.
‎Iubirea e o emoție complexă, ‎chiar și la oameni.
‎Cineva îți spune că te iubește, ‎dar se comportă altfel.
‎Ca să răspundem la întrebare ‎și să înțelegem natura relației om-pisică,
‎trebuie să ne întoarcem la începuturi.
‎Mult timp, istoricii au crezut ‎că prietenia noastră a început în Egipt,
‎acum 4.000 de ani.
‎Dar o descoperire recentă ‎a schimbat totul.
‎PALEOGENETICIAN ‎INSTITUTUL JACQUES MONOD
‎Acum zece mii de ani,
‎înainte de neolitic, ‎nu existau pisici în Cipru.
‎CIPRU
‎Cipru e o mică insulă din Mediterana,
‎lângă leagănul civilizației,
‎unde arheologii au făcut recent ‎o descoperire uriașă.
‎Au găsit mormântul din neolitic ‎al unui copil.
‎În acest mormânt ‎se afla și un schelet de pisică.
‎Dr. Eva Maria a datat descoperirea ‎cu ajutorul ADN-ului.
‎A devenit cea mai veche dovadă
‎a unei relații om-pisică,
‎arătând că suntem împreună ‎de cel puțin 10.000 de ani.
‎Pisica asta nu a înotat prin mare.
‎Înseamnă că oamenii au dus pisica ‎pe corăbiile lor în Cipru.
‎Atunci s-a întâmplat ceva în zona asta.
‎Au apărut fermele.
‎Oamenii au început ‎să cultive și să depoziteze cereale,
‎iar pisicile sălbatice ‎au profitat de ocazie.
‎Aceste grânare ‎trebuie să fi atras rozătoarele,
‎un dezastru pentru primii fermieri.
‎Iar pisicile…
‎au sărit pe ele și s-au hrănit cu ele.
‎Acesta a fost probabil ‎începutul acestei relații
‎între pisicile sălbatice și oameni.
‎De aici, relația a evoluat.
‎Egiptenii venerează pisicile.
‎Sunt milioane de pisici mumificate,
‎iar în iconografia egipteană, în statui, ‎regăsim reprezentări ale pisicilor.
‎Sub scaunele nobililor, adesea femei,
‎se află și o pisicuță.
‎Asta ne arată că pisica intrase în casă.
‎Urma să devină pisică domestică.
‎Unde mergea omul, mergea și pisica.
‎Deseori, cu barca.
‎Corăbiile au fost, în principal, ‎mijlocul de răspândire a pisicii.
‎Pisicile au urmat rozătoarele pe corăbii.
‎Nu cred să fi existat vreo corabie ‎care să nu iasă din port fără pisici.
‎Felis catus‎ a ajuns astfel ‎pe fiecare continent de pe Pământ.
‎Erau atât de apreciate, ‎încât, până în 1975, în Marina Britanică
‎era obligatoriu ca fiecare navă ‎să aibă o pisică.
‎Nu doar britanicii făceau asta.
‎ȘTIRI CU PISICI ‎HERMAN SE ÎNROLEAZĂ
‎Atenție, dle paznic de coastă! ‎Herman patrulează.
‎În Baltimore, lui Herman i se iau amprente ‎de pe labe, desigur,
‎pentru livretul Pazei de Coastă.
‎E real.
‎Pisica Herman a făcut parte ‎din Paza de Coastă SUA.
‎Dar istoria nu a fost ‎întotdeauna blândă cu felinele.
‎Poveștile cu pisici negre și magie neagră,
‎vrăjitoare și cazane ‎nu au început în Salem
‎sau în Transilvania,
‎ci pe vremea ‎răzvrătitului papă Grigore al IX-lea.
‎Pisicile din Evul Mediu
‎erau asociate cu vrăjitoarele.
‎Vrăjitoarele erau, de fapt,
‎femei inteligente, înțelepte, ‎care știau multe despre natură.
‎Aceste femei înțelepte ‎știau că păstrarea curățeniei în casă
‎te va menține sănătos.
‎Ele făceau curățenie cu mătura
‎și țineau pisici ca să scape de rozătoare.
‎Apoi a venit vremea când Biserica,
‎dominată de bărbați, ‎le-a considerat un pericol.
‎Așa că Biserica ‎a încercat să scape de ele.
‎Demonizate de Inchiziția Papală,
‎pisicile din Europa au fost decimate,
‎declanșând, spun unii, epidemia de ciumă.
‎Moartea Neagră sau ciuma
‎se transmitea de la rozătoare prin purici.
‎Puricii stăteau în blana rozătoarelor.
‎Cu mai puține pisici, ‎ciuma a scăpat de sub control.
‎Din fericire, chiar și în aceste vremuri,
‎unii oameni au continuat ‎să păstreze relația cu pisicile.
‎SCOȚIA
‎O relație care evoluează și azi.
‎Pisicile își au povestea lor ‎în distilerii.
‎E ceva tradițional în Scoția.
‎Într-o distilerie din Perthshire ‎exista o pisică pe nume Towser,
‎cea mai faimoasă pisică ‎dintr-o distilerie.
‎- Da, o legendă. ‎- Da.
‎E cea mai faimoasă pisică de distilerie.
‎COPROPRIETARI ‎DISTILERIA LINDORES ABBEY
‎Acum cinci ani, Helen și Drew McKenzie ‎au adoptat două pisici specializate
‎pentru a păstra o tradiție veche.
‎Abația a fost fondată în 1191.
‎William Wallace a vizitat-o ‎după victoria asupra englezilor
‎de la Black Earnside.
‎Deci are o istorie lungă.
‎Iar noi continuăm tradiția.
‎Cu atâtea pisici care au fost aici…
‎Pe el l-au numit Friar John Claw,
‎iar pe femela calico, Vespers,
‎în onoarea călugărilor care au trăit aici.
‎Întocmai ca acei călugări, ‎pisicile își încep slujba noaptea.
‎Ochii pisicilor sunt foarte mari ‎în raport cu craniul.
‎Pisicile au acest ‎tapetum lucidum,
‎un strat de celule în spatele ochiului
‎care reflectă lumina în retină,
‎permițându-le să vadă foarte bine ‎în lumină slabă.
‎Ele vânează un adevărat pericol
‎pentru sănătatea distileriei.
‎Șoarecii sunt prezenți în distilerii ‎din cauza cantității uriașe de orz,
‎iar cerealele atrag șoarecii.
‎Din păcate, fără să intru în detalii,
‎șoarecii urinează întruna,
‎ca să zic așa, iar asta nu e un lucru bun.
‎Pentru a găsi dăunătorii, ‎pisicile folosesc ultrasunetele.
‎Urechile pisicilor ‎se pot roti la 180 de grade.
‎Ele aud frecvențe foarte înalte.
‎Asta pentru că prada lor ‎vocalizează în acest spectru auditiv.
‎Asta le permite să localizeze ‎și să trianguleze poziția prăzii.
‎Pisicile își fac treaba bine.
‎Dar Helen și Drew erau curioși ‎să știe cum acționau.
‎Așa că Helen le-a atașat dispozitive GPS.
‎Colierele GPS au arătat ‎că, în fiecare noapte,
‎Vespers parcurge aproape doi kilometri,
‎dar nu se îndepărtează niciodată de casă.
‎Vespers, oficial prădătoarea-șefă, ‎e ocupată cu treabă și ziua, și noaptea.
‎E extrem de activă înaintea zorilor,
‎la ora rozătoarelor.
‎Pisicile sunt animale crepusculare.
‎Animalele crepusculare
‎sunt active devreme în zori și la amurg.
‎Ceea ce explică de ce pisicile ‎sunt atât de agitate înspre dimineață.
‎Pe pisicile mele le apucă nebunia ‎după ce ne culcăm.
‎Nebunia, explozia bruscă de energie.
‎Îi spunem „PAFA”.
‎PERIOADA DE ACTIVITATE FRENETICĂ ALEATORIE
‎Le auzi ciripind,
‎le vezi cum coboară pe podea ‎și sar încolo și încoace.
‎Se urmăresc, scot sunete
‎și se distrează în timp ce noi dormim.
‎E un comportament instinctiv. ‎Ține de ritmul circadian.
‎Ceasul intern din corpul nostru, ‎primit de la strămoși.
‎Unele pisici ‎au un alt ritual de noapte ciudat.
‎Vespers, mai ales, adoră să aducă daruri.
‎Cred că prinde ‎patru sau cinci prăzi pe zi.
‎Dar de ce pisicile ‎fac cadouri proprietarilor?
‎Știm că, atunci când o pisică are pisoi,
‎ea va aduce prada la ei,
‎ca aceștia să învețe ‎care este prada potrivită,
‎să-i lase să se joace cu ea,
‎și, într-un fel morbid, ‎să-i învețe să prindă prada.
‎Indiferent de motiv, e un compliment.
‎Te consideră parte din familia ei.
‎Dar sunt lucruri și mai puțin drăguțe,
‎ca atunci când te plimbi ‎desculț dimineața.
‎În timp ce Vespers ‎își face treburile obișnuite,
‎Friar John Claw are ‎o abordare mai modernă.
‎E foarte relaxat,
‎iubește publicul, ‎petrece mult timp în sala oaspeților,
‎unde este mângâiat.
‎El și-a dat seama ‎că sora lui dă iama în șoareci.
‎Talentele lui sunt bune la altceva.
‎Rolul lui, putem spune, ‎e mai degrabă de ambasador.
‎E în față.
‎- Iar ea, în spate. ‎- Ea e în spate, face treaba grea.
‎Vespers își folosește instinctul.
‎Friar John Claw ‎își folosește Instagramul.
‎Ce a început acum 10.000 de ani ‎ca o relație „profesională”
‎a devenit o obsesie globală.
‎Felul în care au devenit virale pe net ‎depășește orice așteptări.
‎Al doilea motiv ‎pentru care lumea intră pe internet
‎sunt filmele cu pisici.
‎Pisicile sunt numărul unu ‎în preferințele familiilor pe internet…
‎cu peste 25 de miliarde de vizualizări.
‎Un nou studiu a arătat că filmele ‎cu pisici stimulează emoțiile pozitive
‎și reduc sentimentele negative.
‎Cu alte cuvinte, ‎ele ne oferă o doză mare de dopamină.
‎Cred că internetul a devenit un spațiu
‎în care iubitorii de pisici ‎se adună, se bucură de ele,
‎râd de ele și rezonează ‎cu năzbâtiile pe care le fac pisicile.
‎Ne permite să facem asta.
‎Poznele sunt amuzante în clipuri.
‎Dar nu e mereu amuzant ‎când se întâmplă acasă la tine.
‎Când avem un comportament nedorit,
‎țineți minte că pisicile sunt pisici!
‎Ele nu știu ‎că tu nu vrei să stea pe blat.
‎Regula numărul unu: nu pedepsi pisica!
‎Când pisica ta face ceva nedorit ‎și o pedepsești,
‎ea nu înțelege, uneori, ‎ce nu ți-a plăcut, da?
‎Îi pari imprevizibil.
‎„Brusc, țipi și urli. ‎Nu înțeleg ce s-a întâmplat.”
‎Cheia e atitudinea pozitivă.
‎Pisica ta face ceva ce nu vrei?
‎Încearcă să distragi pisica ‎și să-i spui. Spune-i ce vrei.
‎„Hai să facem asta! ‎Vino și atinge-mi mâna!
‎Du-te în patul tău! Ce pisică deșteaptă!”
‎Iar pisica gândește: ‎„Da, sunt cea mai bună!”
‎Pentru obiceiurile foarte proaste, ‎condiționarea clasică nu e de-ajuns.
‎Contracondiționarea e procesul ‎de schimbare a unei reacții emoționale‎.
‎Adică scoți artileria grea,
‎gustarea lor favorită, ‎căreia nu-i rezistă.
‎Le oferi ceva atât de valoros ca răsplată,
‎încât să gândească: ‎„N-a fost rău. Îmi place.”
‎Le dau clienților mei următorul exemplu:
‎dacă, la fiecare ieșire din casă,
‎un vecin nepoliticos ‎îți spune ceva răutăcios?
‎Nu vei mai ieși din casă ‎când el este afară.
‎Dar dacă, la fiecare ieșire, ‎ți-aș da 1.000 de dolari?
‎Zici: „N-ar fi rău. ‎Nu mă deranjează să-l văd.”
‎În patru zile, faci 4.000 de dolari.
‎Zici: „Da! Continuăm! Unde e?”
‎Vei vrea să-l vezi mereu, nu?
‎Asta e contracondiționarea.
‎Poți schimba o situație negativă
‎într-una neutră, apoi într-una pozitivă.
‎Ca în orice relație, e nevoie de răbdare,
‎dar merită.
‎Uneori ai impresia că n-au nevoie de tine,
‎dar tot te vor.
‎Asta înseamnă o relație unică, ‎mistică și profundă.
‎Motivația unei pisici nu e la fel de ușor ‎de înțeles ca la alte animăluțe.
‎Câinii își văd stăpânii ca pe niște zei.
‎Pisicile se văd pe ele ca pe niște zei.
‎Pisicile nu vor să facă ce nu le place.
‎Dorm când vor ele,
‎mănâncă și se joacă atunci când vor ele.
‎Nu confundați independența cu indiferența!
‎Dacă ai impresia că pisicile sunt distante ‎și nu le pasă de interacțiunea socială,
‎așa că nu faci eforturi ‎să interacționezi cu ele,
‎le obișnuiești să fie distante,
‎fiindcă asta e așteptarea ta.
‎În activitatea noastră, ‎vedem că felul tău de a te comporta
‎afectează comportamentul pisicii.
‎Cercetările lui Kristyn ‎arată că pisica te tratează
‎așa cum o tratezi tu.
‎Mai mult, ea a demonstrat că pisicile ‎s-ar putea să înțeleagă ce simțim.
‎Acesta se numește ‎„testul referirii sociale”.
‎Acest ventilator cu panglici
‎e complet nou pentru pisică.
‎Ea nu știe dacă e ceva înfricoșător ‎sau ceva distractiv.
‎Persoana va da indicii emoționale ‎pentru a vedea cum reacționează pisica.
‎Carl, e înfricoșător!
‎Carl, e înfricoșător, nu?
‎Nu!
‎Nu! Doamne!
‎Uite!
‎Când Kristyn face pe fricoasa, ‎Carl încearcă să se ascundă.
‎Ți-e frică de ventilator?
‎O resetare rapidă, o altă atitudine ‎și e timpul pentru runda a doua.
‎Dacă voi arăta că mă bucur,
‎vom vedea ‎dacă pisica îmi înțelege emoțiile.
‎Uite ce ventilator frumos!
‎Uite ce cuminte e!
‎Când vorbește frumos și nu se teme,
‎Carl pare mai încrezător.
‎Uită-te la panglici!
‎Uite!
‎Ventilatorul nu mai e o amenințare.
‎Gata cu frica!
‎Nu e vorba doar de Carl.
‎79% dintre pisici ‎caută îndrumare emoțională la stăpâni.
‎Pentru oamenii de știință, ‎e o nouă descoperire.
‎Se pare că pisicile sunt experte ‎în a ne percepe sentimentele…
‎bune sau rele.
‎Dacă ești prostdispus ‎și te vrei să dresezi pisicile,
‎mai bine renunță!
‎Nu face asta!
‎Ele vor simți și vor înrăutăți situația.
‎Asia, vino!
‎Pisicile au învățat să fie empatice ‎ca să se adapteze și să supraviețuiască.
‎Există un avantaj evolutiv
‎în a putea să-ți privești ‎partenerii sociali din mediu
‎și să aduni informații.
‎Dacă nu poți interpreta reacția cuiva,
‎nu vei mai avea acces
‎la multe informații ‎despre cum să reacționezi
‎la ceva potențial periculos.
‎Descoperirea faptului ‎că pisicile ne înțeleg sentimentele
‎a luat o turnură mult mai amplă ‎decât se aștepta oricine.
‎În Japonia, ‎dr. Saho Takagi a remarcat un lucru.
‎Mi-am dat seama ‎că putem observa comportamente diferite
‎la pisicile din Statele Unite ‎și la cele din Japonia.
‎În Japonia, ‎pisicilor le e greu în locuri necunoscute.
‎Totuși, pisicile din SUA…
‎se comportă normal ‎chiar și în locuri necunoscute.
‎Deci pisicile japoneze și americane ‎ar putea avea personalități diferite.
‎Kristyn și Saho au decis ‎să facă aceleași experimente
‎în Statele Unite și în Japonia.
‎Au descoperit că pisicile sunt diferite.
‎Vedem diferențe sociale ‎între pisicile din Japonia și SUA.
‎Mi-am dat seama că diferențele culturale ‎afectează și pisicile.
‎Cultura umană ‎poate schimba cultura felină?
‎Japonia e o națiune insulară.
‎Majoritatea stăpânilor de pisici ‎își țin pisicile doar în casă.
‎Oamenii din Japonia ‎dau rar petreceri acasă.
‎Astfel, pisicile din Japonia ‎cunosc alte persoane
‎mult mai rar decât cele din SUA.
‎Acești factori pot contribui ‎la diferențele dintre pisicile din Japonia
‎și cele din Statele Unite.
‎Cercetările lor sugerează ‎că aceste diferențe culturale
‎se pot transmite ‎din generație în generație.
‎Într-o altă cultură, ‎speciile noastre sunt și mai apropiate.
‎Chiar și pe când se numea Constantinopol, ‎Istanbulul era orașul pisicilor.
‎Pe aceste străzi se găsesc ‎peste 100.000 de pisici comunitare,
‎perfect adaptate stilului de viață urban.
‎Când te plimbi astăzi în Istanbul, ‎vezi peste tot pisici.
‎Ele aparțin cartierului.
‎Nu aparțin unei anumite persoane.
‎Oamenii le oferă infrastructura
‎pentru a supraviețui,
‎dar ele nu aparțin cuiva anume.
‎În 2021, Istanbulul a introdus noi legi ‎care protejează aceste pisici,
‎dintre cele mai progresiste legi din lume.
‎Să tratezi o pisică drept egalul tău ‎și să vezi lucrurile prin ochii ei
‎e cel mai bun mod de a întări relația.
‎Bună!
‎Specialitatea mea există
‎fiindcă oamenii recunosc ‎această legătură profundă,
‎această iubire profundă.
‎O facem din iubire pentru ele.
‎O facem pentru că recunoaștem ‎legătura om-animal.
‎Nu știu de ce plâng. ‎Nu mă faceți să plâng!
‎Da, de asta o facem, ‎pentru că iubim animalele.
‎E clar. Adorăm pisicile.
‎Ceea ce ne duce la întrebarea crucială.
‎Oare pisicile ne iubesc?
‎E greu să evaluezi emoțiile pisicilor,
‎dar, pe baza comportamentului
‎și a relației lor,
‎pisicile pot crea relații atât de profunde ‎încât le putem asemăna cu iubirea.
‎Pisicile își iubesc stăpânii foarte mult.
‎Cred că pisicile mele chiar mă iubesc.
‎E clar că pisicile ‎oferă sprijin emoțional,
‎un sentiment de împlinire și fericire.
‎Ideea că poți veni acasă ‎și ai parte de iubirea lor necondiționată
‎e ceva vital.
‎Cu tot devotamentul familiei ei, ‎Eddy e perfect poziționată
‎pentru a fi următorul superstar.
‎Trebuie doar să învețe ‎trucul cu cercul de hârtie.
‎Abia acum începem ‎să înțelegem potențialul pisicilor.
‎Sunt multe lucruri ‎pe care nu le știm încă despre pisici.
‎Viitorul va aduce treptat noi descoperiri.
‎Cu cât aflăm mai multe, cu atât vedem ‎cât de profundă e legătura noastră.
‎Ele simt dragostea pe care le-o oferi.
‎Și se hrănesc cu ea.
‎Iubirea e cu dublu sens.
‎Dacă vom ști cum să scoatem ‎ce e mai bun din feline,
‎ele vor scoate tot ce e mai bun din noi.
‎Nu-mi pot imagina viața fără pisici‎.
‎Sunt animalele mele. Le simt.
‎Și sper să mă iubească ‎la fel de mult precum le iubesc eu.
‎Când totul se leagă, ‎rezultatele pot fi magice.
‎Subtitrarea: Dan Butuza