Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SERIE FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak.
Mange tak.
Tak for, at I kom.
Det er rart at være hjemmefra, ikke?
Ja.
Jeg vil ikke tale om covid i aften.
Men jeg vil nævne et par ting.
Jeg lærte et par ting under covid.
Jeg lærte ved at have mundbind på overalt
og indånde min egen ånde,
at jeg bør gå tilbage og sige undskyld til alle, jeg har talt med
i de sidste 30 år.
Du milde!
Jeg anede ikke, at jeg havde så dårlig ånde.
Seriøst, en dag var jeg i et supermarked,
og jeg tænkte: "Har en ko skidt i en bunke indvolde?
Hvad er det?"
Og du tænker: "Åh nej, det er mig."
Noget andet jeg lærte under covid, da vi var i karantæne,
er, at jeg ikke er kvalificeret
til at tilfredsstille min kones behov for konversation.
Det kræver en hel landsby, som man siger,
og jeg er kun én mand.
Jeg elsker min søde lille kone til døde,
men hun er snakkesaglig. Hun kunne tale hunde ned fra en kødvogn.
Hun er også en verbal bearbejder.
Det betyder, at når hun får en tanke eller idé,
tænker hun det ikke bare, hun siger det højt.
Hver morgen under karantænen
stod jeg op og hældte mig en kop kaffe,
og jeg vendte rundt, og der var hun.
Hver morgen sagde hun:
"Har du tænkt over, hvor vi skal hen efter pandemien?
Jeg må ud af huset. Nu vi taler om huset,
tror du nok, det er løgn, hvad jeg hørte om dem nede ad vejen.
Jeg sagde jo, den dame så sær ud.
Lyset i køkkenet er røget. Jeg kan ikke lave mad i mørke.
Hvis du vil spise, så hent stigen.
Hvorfor er her så varmt? Sveder du ikke? Jeg har det varmt.
Robin sagde, hun ikke kunne finde toiletpapir. Folk hamstrer.
Der skulle være en ekspreskø i helvede til dem, der gør det.
Det er helt galt.
Jeg så lige min rumpe i spejlet. Hvorfor sagde du ikke noget?
Den er lige så bred som en skolebus. Det er meget, jeg ikke vælter lamper.
Jeg havde en underlig drøm i nat.
Jeg drømte, at din mor og Will Smith blev gift,
og det er ikke det sære ved det.
Det sære er, at de hoppede på trampolinen
med brandhjelme på og sagde ægteskabsløfterne.
Hvad tror du, det betyder?
Hvorfor ser du sådan på mig? Er det mit hår?
Du skal hjælpe mig med at finde en til min fætter Kyle.
Han er alene og har brug for en partner. Nu vi taler om behov,
så kig på min bil. Motorlampen lyser og har gjort det længe.
Med det mener jeg flere måneder. Hver gang jeg kører den,
lugter den brændt, og det skal den vist ikke gøre.
Hvad nu, hvis Kyle er bøsse og ikke er kommet ud af skabet?
Bed for Chip og Jennifers barnebarn.
Han skal omskæres, og nu vi taler om, at 30 % fratrækkes
er halsbåndet, jeg ønsker mig, på udsalg.
Hvis du vil give mig det i fødselsdagsgave, er det fint.
Hvis Kyle er bøsse, kender du så en, han kunne møde?
Du arbejder i showbusiness, og der er mange bøsser i showbusiness.
Du himler nok og siger, det er for tidligt,
men til picnicen fjerde juli næste år
skal jeg så lave kartoffelsalat som i år,
eller skal jeg lave den bagte makaroni med fetaost og tomater,
jeg lavede for nogle uger siden, som du elskede. Jeg er ligeglad.
Hvad er der med din bror for tiden?
Han er sådan en gnavpot, at jeg ikke vil tale med ham.
Hvorfor binder du en løkke?
Bind den op, og kom ned fra sengen.
Du roder mine puder til.
Min dag hver dag under karantænen.
Der skete også noget godt under covid.
Noget rigtigt godt. Jeg blev morfar for første gang.
Jeg elsker den lille dreng mere end nogen anden på Jorden.
Og min datter… Jeg ved ikke hvordan, men det lykkedes hende
at medvirke i Jerry Springer Show ,
og vi fandt ud af, hvem faderen er
uden at bruge en øre af vores egne penge.
Det var fint.
Jeg laver fis.
Vi aner ikke, hvem faderen er.
Noget andet godt, der skete, var, at min mors klaptelefon gik i stykker.
Den begivenhed har vi ventet 20 år på.
Efter en måned med covid gik klaptelefonen i stykker.
så vi købte en iPhone til hende.
Hvis I spurgte mig i aften: "Jeff,
vil du hellere lære din mor at skrive sms'er
eller lære din hund at tørre sig i røven?"
Så ville jeg nok sige: "Ræk mig toiletpapiret. Lad mig prøve."
Sms'er har været en udfordring.
Og mine døtre var så glade over, at Bedste endelig skrev sms'er.
Så de skriver til hende. En aften ringede min mor.
Hun sagde:
"Hvad er LOL?"
Jeg sagde: "Hvad mener du?" Hun sagde: "Jordan skrev en sms,
og til sidst stod der LOL."
Jeg sagde: "Hvordan staves det? Hun sagde: "L-O-L."
Jeg sagde: "Ikke LOL. Det er Laugh Out Loud.
Det gør de unge nu i stedet for at skrive hele ord
bruger de bare bogstaver.
IDK er I don't know.
OMG er Oh my god.
Sådan skriver de det. Et par aftener senere
får jeg en sms fra min mor, hvor der står:
- "H,D,T,I,S,M, - J,K."
Jeg tænkte: "Mor har fået et slagtilfælde."
Jeg ringede og spurgte: Hvad skrev du lige til mig?"
Hun sagde: "Jeg gør ligesom pigerne.
Jeg skrev: "Hvis du tager i supermarkedet, mangler jeg ketchup."
"Klart. Hvorfor så jeg ikke det?"
Hun elsker sin iPhone,
fordi den har en masse, klaptelefonen ikke havde.
Såsom netværk.
Hun ringede en aften,
og jeg svarede,
fordi jeg ikke skulle noget i halvanden time.
Jeg snakker med min mor, og min mor nævner,
at der havde været indbrud i hendes nabolag.
Jeg sagde: "Det er lidt foruroligende." Hun sagde: "Ja, det er.
Derfor overvejer jeg at få våbentilladelse."
Min mor er 85 år gammel.
Hendes syn er dårligt, hørelsen er værre,
og hun har lige så god balance som Ron White efter midnat.
Og nu overvejer hun at få en pistol.
Jeg sagde: "Jeg støtter retten til at bære våben,
og du kan kalde mig for forsigtig,
men måske
bør du ikke bære våben,
hvis du har en personalarm om halsen."
Men hun kunne bruge sine pilleglas til at sortere kuglerne i.
Jeg sagde: "Tænk lige over det her.
Bare det er lettere at lade den,
end at åbne et glas syltede agurker, ellers er du på den."
For hun har gigt i fingrene.
Så tænkte jeg: "Min agent kan få hende med i en reklame."
"Min gigt var blevet så slem,
at jeg knap nok kunne få en kugle i kammeret.
men med den nye forbedrede Bufferin, kan jeg lave kugleregn, mester.
Er du med, bro?"
Jeg lagde på og sagde til min kone: "Jeg ved, hvad mor får til jul.
Hun får et magnetisk hylster, hun kan sætte på rollatoren,
og hendes mand får en skudsikker vest, han kan have på under cardiganen,
hvis hun går helt bananas, mens de ser Lykkehjulet.
Der er mine kone og jeg i livet lige nu.
Vi opfostrede børnene og fik dem ud af huset.
Vi spiste en snack, og nu opfostrer vi vores forældre.
De må have passeret hinanden i indkørslen.
Lad mig sige noget. Jeg troede, teenagere var skøre.
Teenagere er barnemad i forhold til gamle mennesker.
De er skrupskøre.
Min bil var til service, og de ringede og sagde, den var klar.
Jeg bad min svigerfar om et lift.
På vejen stoppede han for at tanke op.
Jeg lærte på det stop,
at det er muligt,
at vaske hele bilen
med gummiskraberen fra tankstationen.
Det ved jeg, fordi jeg sad på passagersædet
og så ham gøre det.
Jeg sad der, til ham ved den næste stander begyndte at filme det,
så gled jeg ned på gulvet,
for jeg ville ikke tagges på Instagram.
Han steg ind, og jeg sagde: "Du ved, de har bilvask lige der, ikke?"
Han siger: "Jo, men det koster seks dollars."
Jeg sagde: "Så for at spare seks dollars
opgav du din værdighed og vaskede din bil
med en gummiskraber og det mest beskidte vand på Jorden?"
Jeg fantaserede om at gå ud med en pige,
der var så slem som gummiskrabervandet på tankstationen.
Han er langt ude.
Han går rundt med bukserne oppe under brystvorterne nu.
Han taler hele tiden om, at verden er helt af lave,
og det var meget bedre i de gode gamle dage.
Men når han taler om sin barndom, er det altid: "Åh ja.
Vi havde ingen el, og min bror og jeg delte et par sko.
Vi gik i skole gennem 1,5 m sne."
Jeg sagde: "Hvornår er der faldet 1,5 m sne i New Orleans?"
Men jeg ved, hvad han mener med de gode gamle dage.
For når man bliver ældre,
har teknologi ændret hele ens liv.
Moralen har ændret sig.
Samfundet har ændret sig.
Lige pludseligt lever man i en verden, der ikke giver mening.
Så man savner den verden, hvor man følte, man havde styr på alt.
For dem er det de gode gamle dage, men det var ikke perfekt.
Jeg spurgte min mor om det.
Tænk, at min mor havde lokum, til hun var 14 år.
Jeg spurgte: "Hvad gjorde I om vinteren,
hvis I skulle på toilettet sent om aftenen?
Hun sagde: "Vi brugte en spand."
De havde flere navne for den, men det gjorde de.
De lavede i en spand.
Og jeg tænker:
"Jeg ved, hvordan min kone reagerer på lugten fra en broccoli-ovnret,
der har stået i køleskabet en dag for længe.
Jeg kan ikke forestille mig hendes reaktion
på en spand lort i stuen."
Og I ved, en eufemisme for at dø
er: "Han sparkede til spanden."
Det må være det, det drejer sig om.
"Skat, undskyld,
men jeg kom til at sparke til spanden i stuen."
Hvis alt var perfekt i gamle dage,
ville han, der opfandt Viagra ikke være milliardær.
I de gode gamle dage, når Gud sagde, du var ude af spillet,
så gik man ud i baghaven og anlagde en urtehave.
og det eneste jern man talte om,
var lugejernet til ukrudt ved tomaterne.
Takket være Viagra fortsætter folk, til de er i firserne.
Lad lige det mentale billede synke ind.
En bunke hud i en bunke, og hele bunken
ser ud til at trænge til at blive strøget.
Det er fint, at plejehjemmene nu giver de gamle gutter en halv pille
for at forhindre, at de falder ud af sengen.
Sådan som et støtteben.
Nu taler alle om det.
I de gode gamle dage…
Hvis en mand prøvede at spille billard med et reb,
så holdt han det for sig selv.
Nu er det et hjemmefirma.
I radioen hørte jeg en reklame, hvor en fyr sagde,
at takket være hans ED-piller kunne han hjælpe mænd med at holde
i 30, 60 endda 90 minutter.
Jeg tænker: "90 minutter?"
Du godeste. Jeg kan ikke koncentrere mig på længe.
Efter 20 ville jeg sige: "Jeg smører en mad, vil du have en med?"
Der er da noget over at ældes med ynde, ikke?
Jeg savner min ungdom.
Jeg savner min unge krop.
Jeg ville ikke bytte min gamle sjæl for den,
men jeg savner min unge krop.
Jeg kan huske som barn at have ekstra energi at brænde af.
Hvornår havde I sidst ekstra energi at brænde af?
Tænk over det. Som barn havde man så meget energi,
at man ikke kunne se tv i en stol.
Man stod på hovedet eller var halvt på stolen og halvt nede.
Der kom reklamer, og man sloges, til programmet kom tilbage.
Hvis du gik ind i mit hus,
og så mig se tv
med rumpen på sofaen og hovedet på gulvet,
så ring til alarmcentralen.
For selvom jeg stadig er i live,
er det umuligt for mig selv at komme op at stå.
Men jeg havde en god barndom.
Jeg spillede alle slags sport i sportshallen.
Mine forældre fik mig ikke til at vælge,
for de troede, jeg ville blive professionel et eller andet.
Jeg dyrkede alle sportsgrene. Det var sært, for ville du have et trofæ,
skulle du ende på førstepladsen.
Det var skørt.
Så mange gode minder. Jeg husker som barn at gå til lægen.
Hvis man var god uden at græde, når man fik vaccine,
måtte man altid vælge legetøj fra skatkisten
bag sygeplejerskens skranke. Kan I huske skatkisten?
Hvorfor holdt de op med det?
Jeg gad godt gå til lægen nu, og han tog handske på for at tjekke min prostata,
hvis jeg på vejen ud kunne kigge i skatkisten
og få en ny edderkop-ring.
"Den lyser i mørke. Sluk lyset, og se den lige der."
Jeg kan huske, jeg som barn lå oppe i bagruden af bilen
hele vejen til Florida.
Nu om stunder, pga. love om autostole
skal du gå i sjette klasse for at se, hvor I kører hen
i stedet for, hvor I lige var.
Nu er det sværeste i livet,
at vi skal huske adgangskoder.
Ingen kan huske deres koder. Der er for mange af dem.
Da jeg voksede op i de gode gamle dage, skulle jeg kun huske et kodeord.
Det var kodeordet til at komme ind i vores hemmelige klubhus i skoven.
Og det var smukt.
"Hvad er kodeordet?"
"Babser."
Vi tænkte ikke på andet, så hvorfor ikke have det som kodeord?
Alle møder, jeg husker i klubhuset,
handlede om det.
En af mine venner, som vist sidder inde nu,
havde en teori om, at hvis himlen var et perfekt sted,
efter man kom gennem portene, så var der en mark med bare bryster,
og de lod en tage skoene af og løbe rundt i et stykke tid.
Jeg kan huske, at jeg straks tænkte: "Jeg vil gå i kirke."
Uddannelsen er nok blevet bedre.
De tester en for at se, om man har indlæringsproblemer,
eller er man begavet, får man sværere timer.
I gamle dage var det lige meget, om man var begavet,
eller man spiste fedtfarver. Man gik i samme klasse.
De tænkte ikke over, hvad de lærte os.
Jeg kan huske tredje år i high school. Et semester i engelsk var viet til poesi.
Hvad skulle arbejderklassebørn fra et skidt kvarter bruge poesi til?
Min mand vil ikke lave det kæmpestore hul
Vores kat kastede lige op En død fugl på vores gulv
Mine fire børn spiser altid så godt
Så lad være med at spørge Hvorfor jeg ryger pot
Nu har de seksualundervisning i femte klasse.
Ingen lærte mig om sex i de gode gamle dage.
Mine forældre og skolen lærte mig intet.
Alt, hvad jeg lærte om sex, fandt jeg selv ud af.
Seriøst. Da jeg var 11… Vi havde en onkel, der opdrættede kaniner.
Vi besøgte hans gård en weekend,
og han tog nogle af os med ud i skuret til kaninerne.
Han havde alle hannerne i bure på én side,
og hunnerne i bure på den anden. Han åbnede en hans bur,
tog fat i nakken på den og åbnede en huns bur og satte ham derned.
Hankaninen sprang oven på hunkaninen
og pumpede løs som en orkan i fem sekunder.
Og så faldt han om på ryggen.
Og alle grinede undtagen mig.
For jeg tænker: "Jeg ved ikke, om jeg kan gøre det så hurtigt."
Det viste sig, jeg ikke havde noget at være bekymret over.
Det, der nok har ændret sig mest
fra de gode gamle dag til nu,
er den her. Den lille tingest her.
Den forandrede hele verden.
Nu har alle på Jorden en i hånden 24/7, 365.
Uanset om man er i den tredje verden uden mad, har man en telefon.
I de gode gamle dage havde hele min familie én telefon.
Den sad fast på køkkenvæggen.
Den fandtes i fire farver:
sort, hvid, korngul og avocadogrøn.
Vi havde den avocadogrønne,
og mine forældre flottede sig og fik den ekstralange ledning.
Og telefonselskabet snød ikke med den ekstralange ledning.
Vores telefonledning var over 400 m lang.
Mor kunne gå ned ad indkørslen og tjekke postkassen
og tale videre med sin søster: "Ja, fordi…"
Men fordi hele familien havde én telefon, havde man intet privatliv til at snakke.
Man lærte tricks med at trække den under døren
og gå ned og sidde i spisekammeret og tale med ens fyr eller pige,
mens de andre søskende lavede kysselyde rundt om hjørnet.
Men da man havde trukket den så langt…
Kan I huske ulempen ved den ekstralange ledning?
Ja, den var altid sammenfiltret.
Ligesom tante Judys g-streng efter kickboksning.
Men når den var strakt ud, var den som et dødbringende våben.
Mor talte i telefon, mens hun lavede mad i den anden ende af køkkenet.
En aften laver hun mad og taler i telefon, og jeg løber efter min bror gennem huset.
Vi løber ud i køkkenet,
og han så ikke ledningen. Den ramte ham lige der.
Benene fløj op, baghovedet ramte gulvet som trusser på bryllupsnatten.
Mor holdt ikke op med at lave mad eller tale i telefon.
Jeg taler i telefon.
Jeg må sige, at i de gode gamle dage var man spændt, når telefonen ringede.
Man løb om kap for at tage den.
Man anede ikke, hvem det var.
De kunne være bedstemor eller USA's præsident.
Man vidste det ikke.
Men nu har nummerviseren fjernet al glæde ved at tage telefonen.
Når den ringer, siger man:
"Nej, for fanden. Det gør jeg ikke.
Det har ingen tid til."
Fordi vi stikker telefonen i lommen og tasker gnider de altid mod noget,
og vi ringer til folk, vi ikke ville ringe til.
Vi kalder det lommeopkald.
Jeg vil se, hvor ærligt et publikum I er.
Hvor mange af jer lytter mere intenst til lommeopkald
end til rigtige opkald?
Hvis jeg får et lommeopkald og har tid,
lytter jeg i 20 minutter.
Min ven, Purdie, bygger møbler.
Purd lægger altid mobilen i forlommen, så han laver altid lommeopkald.
En aften fik jeg et lommeopkald fra ham. Jeg skulle ikke noget,
så jeg lyttede til ham, der gik rundt i butikken.
Efter ti minutter hører jeg en dør åbne, og et bræt blive løftet,
og jeg hører ham tisse.
Da jeg er en moden voksen, sprang jeg op af stolen,
løb ud i køkkenet til min kone og sagde: "Purd tisser!"
Vi satte højttaleren til, og min kone og jeg stod der
og lyttede til, at min ven urinerede.
"Gid han prutter til sidst. Kom nu."
Hvad er der galt med os?
Og her er det fascinerende ved det.
Den, vi havde på køkkenvæggen, var kun en telefon. Den her er alt.
Den er alt det, vi før skulle gå et andet sted hen for at få.
Før var folk sent oppe for at se nyhederne kl. 23,
så de fik sportsresultaterne og vejrudsigten.
Nu har vi radar minut for minut.
Der er vejrudsigt for to uger, og alle sportsresultaterne er der.
Den er din flybillet, din Bibel, lommelygte og adressekartotek.
Den er dit musikbibliotek og videoarkade.
Det er et kamera i verdensklasse.
Nogle unge ved det ikke. Kameraer var separate ting,
og man skulle købe film og sætte den i.
Man tog 24 billeder og anede ikke, om de var gode, dårlige eller slørede.
Når man havde taget de 24, tog man filmen ud,
gik til fotohandleren og gav dem den, og de fremkaldte dem.
Efter alle, der arbejdede i fotohandlen,
havde haft mulighed for at se ens billeder,
ringede de, og man hentede dem. Og man vidste, de havde set dem.
Man henter dem, og de siger: "Hvornår var I i Grand Canyon?"
"Din slambert."
Men dengang var billeder dyrebare.
Selvom de var uskarpe og et hoved manglede, satte man dem i et album.
De var det eneste bevis på, at man havde rejst.
Nu ser man på billedet. Er der noget galt, sletter man det og tager et til.
Billeder er ikke dyrebare mere. Vi tager billeder af alt.
Mine døtre tager billeder af deres mad.
På restaurant, efter tjeneren stiller maden,
siger mine døtre: "Vent. Kameraet spiser først."
De tager billeder af maden og sender dem til deres venner.
Da jeg voksede op og spiste en lækker vaffel,
måtte andre bare tro på det.
Den er utrolig. Ved I, at hvis den er væk, kan den finde sig selv.
De fleste af os har brug for Jesus for at gøre det, men ikke den her.
Den kan finde sig selv og finde dig.
Den kan finde alle i din familie. Det er en GPS i verdensklasse.
Tast et sted ind hvor som helst i verden, og den tager dig lige dertil
og viser inden for et minut, hvad tid du ankommer.
Vi havde ikke GPS i de gode gamle dage. Vi havde kort.
Vi havde dem i handskerummet af bilen.
Ingen ville folde dem ud, for man fik dem aldrig foldet sammen igen.
Vi for altid vild. Når vi tog på familieferie,
var det eneste, der omberegnede, vores far.
"Unger, jeg har ombestemt mig.
I stedet for at tage til Disney World går vi ind i den isenkræmmer
og kigger lidt rundt. Hvad siger I så?"
Den er utrolig. Den lille ting
er kraftigere end de største computere, vi havde i verden i 1980.
Alverdens viden lige ved hånden.
Vil I vide, hvad en elefant vejer, spørg telefonen.
Vil I vide, hvor høj Tom Cruise er, spørg telefonen.
I de gode gamle dage, hvis man ville vide noget,
måtte vi vente på, at vores forældre gav sig og købte et sæt leksika.
Og man fik ikke dem alle på én gang.
Man gav et depositum og fik A-leksikonet.
Man betalte forsat, og efter et par år fik man B.
Så det første år kunne man tale meget intelligent om Antarktis.
Eller aber.
Men hvis du skulle skrive opgave om Zimbabwe,
måtte du gå året om,
for Z-leksikonet kom først, når du var i trediverne.
Jeg ved ikke, om al den viden nødvendigvis er god at have.
Vi er besatte af det. Især med hensyn til medicin.
I de gode gamle dage accepterede folk at have smerter.
Det var bare en del af at blive gammel.
Når vi har smerter nu, googler vi det.
Har man en neglerod, googler man det. "Hvad gør man ved en neglerod?"
"I sjældne tilfælde er neglerødder et tegn på,
at du har en uopdaget cerebral blødning."
"Fandens."
"Hvad er der galt, Lloyd?" "Det skal jeg sige dig, Connie.
Lige før vidste jeg ikke, jeg havde en cerebral.
Nu lader det til, at den skide tingest bløder."
Man bliver dødbange med medicinske ting på telefonen.
Du behøver ikke at lede efter det. Der dukkede en op for nyligt,
hvor der stod: "Lændesmerter kan være et tegn på tidlig blindhed.
Jeg har sgu ondt i lænden.
Jeg troede, det var af at hjælpe min kone med at ommøblere.
Hvorfor flyttede jeg sofaen? Nu støder jeg ind i den.
Jeg må bestille en førerhund, mens jeg stadig kan finde min laptop.
Den er også et tv. Der er ingen undskyldning for at misse en kamp.
Hvem har siddet til et bryllup med telefonen i skødet
og lyden skruet ned og set footballkamp?
Og den er porno. Du behøver ikke lede efter det.
Der er så meget porno, at det leder efter dig.
For nyligt ville min kone og jeg finde et sted at spise.
Jeg skrev "lækker italiener nær mig".
Jeg tænker…
Mamma mia.
Det er lidt af en pikant kødbolle der.
I de gode gamle dage var porno, når en ven fandt et Playboy blad.
Man tog det med ud i det hemmelige klubhus i skoven.
Derfor kodeordet.
Hvis man er til porno, er nu de gode gamle dage,
for der skulle to hænder til at holde bladet,
men kun en til at holde telefonen.
Og da mennesker er så gode til at fordærve alt, der er godt,
har de fundet frække ting at bruge telefonen til.
Folk tager billeder af deres ædlere dele og sender dem til andre mennesker,
hvilket er en fremragende idé.
Hvad kunne gå galt med sådan en idé?
I de gode gamle dage…
Hvis jeg ville sende min kæreste et billede af mine ædlere dele,
skulle jeg finde et stykke papir,
lægge det på køkkenbordet,
vente, til der ikke var nogen hjemme,
løbe over til bordet, smide bukserne
lægge junior på papiret
og tage en blyant og tegne omridset.
Så skulle jeg have en æske fedtfarver.
Det skulle være den med 64 farver, for kun i den var der den hudfarvede,
farvelægge det og folde det og lægge det i en konvolut,
skrive adresse på, sætte frimærke på og gå ned ad indkørslen
og lægge det i postkassen og sende det,
så hun tre dage senere kunne ringe og sige:
"Hvorfor sendte du mig en tegning af din tommelfinger?"
Det har ikke den sexede effekt, man vil have.
Det jeg savnede mest under covid var det her. Jeg elsker at rejse.
Min kone elsker at rejse.
Da det stod klart, at vi ikke skulle rejse foreløbigt,
bestilte min kone en stak rejseblade.
En aften sad jeg og bladrede i et af hendes blade,
og jeg fandt en artikel i det, der var skrevet af en kvinde,
som ville lære andre kvinder at pakke til ti dage
i en kuffert til håndbagage.
Lad mig gentage det. En kvinde
pakker til ti dage
og bruger kun håndbagage.
Jeg tænkte: "Hvilken kvinde taler hun om?"
"Barbie?"
Min kone kunne ikke pakke til en nudistlejr, i håndbagage.
Nu må man kun have et stykke håndbagage med.
Hvis min kone er med, har hun to og jeg har det, jeg kan have i lommerne.
Men det var interessant, fordi vi lever i en tid, hvor folk gør alt sexistisk,
at artiklen var skrevet til kvinder. Hun nævnte ikke mænd.
Mænd kunne godt pakke til ti dage.
-Kunne du det? -Ja da.
Jeg kunne godt. Sokker og underbukser blev nok brugt i flere dage.
For de fleste mænd pakker nok, ligesom jeg gør.
Jeg går ind i garderoben og tænker: "Jeg skal være væk i tre dage.
Tre dage giver tre par sokker, tre par underbukser, tre skjorter,
et par jeans til, hvis jeg spilder på dem her,
tandbørste, barberkniv. Bum, klar. Ti sekunders gennemtænkt pakning.
Sådan pakker jeg.
Når jeg tager på ferie med min kone…
Og lad mig straks sige, jeg elsker at være på ferie med min kone,
for min kone er meget "venligere" på ferie end derhjemme.
Der er noget ved tal på døren, hun tænder på.
Hun, der ikke gider se på mig derhjemme,
hvis der er tal på døren, hænger hun fra en trapez,
før piccoloen er nået ned til ismaskinen.
Jeg elsker at være på ferie med min kone.
Det er at komme ud på ferien, der er udfordringen,
for min kone er mere end ti sekunder om at pakke.
Det tager flere dage.
Fordi hun har tøjsæt.
Der er ingen mænd her, der har tøjsæt.
Men min kone har et tøjsæt til hver eneste dag, vi skal være væk.
Plus sæt, til hvis vi skal spise fin middag.
Plus ekstra tøjsæt, hvis de første kommer noget til.
Det tager meget tid og arbejde.
To, tre dage før vi skal af sted, begynder hun at tage tøj frem,
og hun lægger det på sengen som Flat Stanley-mannequiner.
Og hun stirrer bare på dem.
Sommetider beder hun om hjælp.
"Jeg er nået frem til de to sæt. Hvilket kan du bedst lide?"
"Det til venstre."
"Laver du fis med mig?
Hvad er der galt med det til højre?"
"Intet. Jeg kan bare lide det til venstre."
"Jeg elsker det til højre."
"Nu jeg tænker over det, kan jeg godt lide det til højre."
"Nej, du kan ej.
Det siger du bare. Nu ved jeg ikke, hvad jeg skal gøre."
"Jeg har det. Jeg springer ud foran en bus.
Bliv du her, og kig på det et stykke tid."
Forskellen på os er,
at når mit tøj er pakket, så har jeg pakket.
Med min kone er tøjet kun fundamentet.
Hendes kuffert er ligesom en arkæologisk udgravning med mange lag.
Når hun har pakket sine tøjsæt,
skal hun gå tilbage og vælge "juveler", der passer til hvert tøjsæt.
Hvis I har set Court TV,
er det det, de kalder juryudvælgelsen.
Det næste lag er sko.
Skoene tager lang tid. Hun kan ikke lide at være væk fra sine sko.
Hun er længere om at vælge sko, end vi var om at vælge navne til børnene.
Jeg håber, hun aldrig skal vælge mellem skoene og mig.
Jeg kunne se kirurgen sige: "Mrs. Foxworthy, vi kan redde Jeffs liv,
men for at gøre det skal du gå af med alle dine sko."
"Han sagde, han vil brændes.
Jeg må have nye sko til den ceremoni."
Det næste lag er elektronik.
Fordi engang var vi på ferie, og på hotellet var der ingen hårtørrer.
Nu pakker hun aldrig uden at pakke en hårtørrer.
Men hun pakker også krøllejern og glattejern.
Jeg siger: "Udligner de ikke hinanden?"
Så pakker hun et makeup-spejl med lys i,
hvor den ene side forstørrer alt 12 gange.
Ingen har brug for at se sit ansigt forstørret 12 gange.
Forstørret 12 gange ligner en rynke en vandingsgrøft.
En hudorm ligner et kloakdæksel.
Og bare hun ikke finder et hår på hagen.
Man får ikke en pige ud ad døren, der ser noget på hagen,
som ligner et ankerreb til et slagskib.
Jeg har aldrig kigget på mit ansigt i spejlet, der forstørrer alt 12 gange.
For at være ærlig er det sket et par gange,
at jeg kom fra badet og stoppede foran det et øjeblik.
Buenos dias, Señor Enchilada Grande.
Det næste lag er et kvindefænomen.
"Bare for en sikkerheds skyld"-laget.
Hun pakker altid en regnfrakke og en rejseparaply,
hvis det nu regner.
Jeg siger: "Jeg så vejrudsigten. Der er under 5 % chance for regn."
"Okay, fint.
Hvad gør du, hvis det regner?"
"Jeg går nok bare indenfor igen."
Hun pakker altid en sweater eller jakke, hvis det nu bliver koldt om aftenen.
Som det så ofte gør i Orlando i juli.
Gør jeres kone eller kæreste det her?
Min kone pakker en sammenklappelig kuffert
indeni den hårde kuffert.
Folk peger på hinanden.
"Hvis jeg nu køber noget, mens vi er der."
Hvis du er til væddemål, så væd på, at min kone køber noget, mens vi er der.
Jeg har aldrig kigget i den sammenklappelige kuffert,
men jeg vil vædde på, der er en til inden i den.
Min kone pakker altid en posefuld medicin, hvis nogen nu bliver syg.
En gang var jeg i Buffalo i februar.
Der var sne hertil. Jeg havde hovedpine.
Jeg åbner medicinposen, og vi har malariapiller.
Heldigvis undslap vi malariaudbruddet i Buffalo den vinter.
Og jeg siger: "Skat, jeg elsker dig.
Her begynder din pakning at køre helt af sporet."
Sidst vi skulle på ferie, gik jeg ind i soveværelset
og tog hende i at rode min kuffert igennem.
Hun fandt en pose med to kilo havre. Hun siger: "Nå, hvad er den til?"
Jeg sagde: "Nå, den?
Den er bare til, hvis de to æsler, vi får brug for til at bære din bagage,
bliver sultne på turen."
Hun pakker let, hvis vi skal flyve, i modsætning til på bilferier.
Hvis vi tager på bilferie,
er der ikke langt mellem at pakke og flytte.
Min kone og døtre tror, det er deres pligt
at fylde den SUV til taget.
Måden, de pakker bilen på, kan få en mand til at lægge sig og græde.
De lægger en pose med brød og chips i bunden
og lægger så tre kufferter ovenpå.
Jeg siger: "Vil I have, jeg lever, så lad mig gøre det.
For det er en kunst at pakke en bil, ikke?
Far lærte mig at lave kuffert Tetris.
Vend dem, drej dem, vend dem på hovedet.
Når han var færdig,
kunne man ikke stikke et stykke papir mellem noget i bilen.
Far kan pakke et hus fuld af møbler ned i bagagerummet på en Buick.
"Hold donkraften, ræk mig klaveret. Jeg tager skidtet nu."
Og ligesom far, når bilen er pakket, så er jeg klar til at køre.
Ikke min kone.
"Nej, vi kan ikke køre nu."
"Bilen er pakket. Hvad nu?"
"Jeg skal rydde op i huset."
"Vent, hvad?"
"Jeg kan ikke more mig,
hvis jeg ved, jeg kommer hjem til en rodebutik."
Hvorfor gjorde du det ikke på de sidste par dage?"
"Fordi jeg skulle pakke."
I en nøddeskal er det grunden til, mænd dør før kvinder.
Fordi vi gerne vil.
Vi har være gift i 36 år.
Min kone… Tak.
Hun forstår stadig ikke,
at mit primære mål, når vi tager på bilferie,
er at nå frem til stedet
på den korteste tid nogensinde i mands minde.
Det prøver jeg kun på.
Jeg har lært gennem årene, at min kones mål på bilferier
er at drikke nok væske,
til at hun skal tisse hvert kvarter
og dermed ødelægge mit mål.
Og hun skal aldrig på toilettet, før vi lige har passet en frakørsel.
Så siger hun: "Jeg skal altså virkelig tisse."
"Så får du virkelig en chance for det om 70 km.
Så langt er der til næste frakørsel.
Hun vil ikke tisse mellem frakørsler.
Alle mænd her har tisset mellem frakørsler.
Ingen skulle lære os det. Da vi blev født, vidste vi det.
Man holder ind til siden,
og tjekker lufttrykket i højre forhjul.
Det er så let, ikke?
Og damer, I kunne godt gøre det.
Ja, bare brug højre baghjul i stedet.
Jeg håber, I har moret jer i aften.
I ved, det er…
Tak.
Ja, jeg er en heldig mand, for jeg har gjort det her længe.
Jeg har lavet meget forskelligt,
såsom at skrive bøger og være vært for Are You Smarter Than A 5th Grader?
Så jeg har aldrig kedet mig.
Hvis noget havde en pistol og sagde: "Du skal vælge en,"
ville jeg uden tvivl vælge det her.
Jeg elsker standup, fordi jeg ser det her, når jeg laver det.
"Det gør du. Du gør det."
Jeg tænker: "Godt, det ikke kun er min familie.
Andre gør det også."
Ingen af os har fundet ud af det. Alle familier er skøre.
Det eneste negative ved det her job er, at man er på turné alene.
Derfor var det sjovt at lave Blue Collar Comedy Tour.
Jeg var ikke alene. Jeg var sammen med vennerne.
Folk siger altid: "I har nok en masse sjove historier
fra I var på turné sammen." Og der er mange.
Jeg fortæller ikke nogen om de andre,
for de er her ikke til at forsvare sig og gøre det dobbelt så sjovt.
Men jeg vil fortælle jer
en sjov historie fra turnéen om mig, som vi kan afslutte med i aften.
Ikke i sommeren 2020, men i sommeren 2019 optrådte jeg med Larry the Cable Guy.
Og om sommeren vænner man sig til…
Git-R-Done.
Når man optræder om sommeren,
vænner man sig til at svede, for det er gerne
til festivaler, på markeder eller amfiteatre.
Vi optrådte til en musikfestival i Phoenix.
Det var 45 grader varmt den dag.
Arrangøren prøvede at opmuntre os. "Kom nu. Det er tør varme."
"Ligesom den elektriske stol. Det er 45 grader."
Men Larry og jeg gav et show i en sydstat.
Jeg siger ikke bynavnet.
Der er sikkert en, der kan gå på nettet
og finde et sikkerhedskamera, der bekræfter det.
Det var både varmt og fugtigt.
I kan se, jeg ikke sveder så meget.
Men den aften efter ti minutter
drypper der sved ned fra min næse.
Efter 30 minutter af showet ligner jeg en fra en våd T-shirt konkurrence.
Som om jeg var blevet spulet med en brandslange, sådan svedte jeg.
Da showet er slut, går jeg straks tilbage til omklædningsrummet
og bæller Gatorade og vand for blive hydreret.
Vi spiser sjældent før et show, fordi det gør en træt,
så vi er altid sultne efter showet.
Jeg bæller Gatorade i omklædningsrummet, og jeg hører Larry the Cable Guy komme.
Han svinger ind ad døren og siger: "Lad os få noget at spise."
Og det siger Larry tit.
Jeg tager med, for det er sjovt at se ham spise.
Han kan spise.
Når man har det for varmt, gider man ikke noget.
Jeg sagde: "Det er varmt. Jeg er ikke sulten.
Jeg tager hen på hotellet og går i seng."
Han sagde: "Laver du fis?
Jeg glæder mig, til du beder mig om at gøre noget for dig."
"Er du ni år, eller hvad?
Det er ikke personligt. Jeg fik det for varmt."
Jeg stiger ind i vanen og bliver kørt til hotellet.
Alle, der rejser meget med arbejdet, ved, at man får sine små vaner.
Jeg kan lide, det er mørkt, så jeg dæmper lyset meget.
Der skal være koldt, så jeg skruer ned for termostaten,
men hver dag er man i en ny by, og alle hotelværelser er forskellige.
Et af mine tricks er, at jeg tænder lyset på badeværelset og lukker døren,
så hvis jeg står op midt om natten,
kan jeg orientere mig og se, hvordan det hotelværelse er.
Jeg sover normalt med underbukser på, men den nat er de sjaskvåde.
Og I ved, jeg kun pakker tre par, så…
"Jeg sover ikke i våde underbukser."
Jeg smider dem og går nøgen i seng og sover.
Jeg vågner cirka kl. 1.30 og jeg skal virkelig, virkelig tisse.
Alle mænd over 40 ved, hvad jeg mener.
Du skal tisse for meget til at sove. Du kan ikke falde i søvn igen.
Men du vil ikke vågne.
Du vil bare have det overstået og gå i seng igen.
Jeg står op med øjnene halvt åbne. Jeg ser lyset og går derind.
Så snart døren smækker, indser jeg,
at jeg står på gangen…
…på et rigtigt pænt hotel uden en trevl på kroppen.
Hvis du vil vågne i en fart, så gør sådan.
Glem alt om kaffe, det her er hurtigere.
Så jeg står der uden tøj på på gangen.
Jeg er ligesom Matt Damon i The Martian: "Løs problemet."
Jeg ved, at Larrys værelse er lige over for mit.
Så jeg løber over og banker på.
Han åbner ikke.
Jeg kan lige se ham kigge gennem dørspionen og grine.
Mens jeg banker på, hører jeg elevatoren ringe.
"Der er 50 % chance. Enten kommer de herhen, ellers går de den anden vej."
To koreanske fyre kommer ud og snakker sammen
og går direkte mod mig.
Jeg tænker: "Hvad gør jeg?
Bare lad som ingenting."
Jeg begynder at gå mod dem.
Jeg går forbi på gangen: "Hejsa, hvordan går det?"
Og en af dem sagde noget,
som, jeg håbede, betød: "Det var imponerende."
Men da jeg tjekkede det i Translator, betød det:
"Så du hendes overskæg?"
Jeg vidste, jeg ikke kunne gå ind i elevatorerne.
Jeg ved, der er kameraer i dem.
Jeg vil ikke tage elevatorerne og tænker: "Hvad pokker gør jeg?"
Jeg så udgangsskiltet over døren til trappen.
Jeg tænker: "Gå væk fra den oplyste gang
og gå ud på trappen, og læg en plan.
Jeg håber, da jeg løber ned ad gangen, at der er en skraldespand
med en skraldepose, jeg kan trække op og tage på som en sommerkjole.
Jeg kommer ud på trappen. Der er ingen skraldespand.
Jeg prøver at finde ud af, hvad jeg skal gøre,
og jeg ser, at der ligger et par tomme øldåser på gulvet.
Grunden, til at jeg stod op, var, at jeg skulle tisse.
Jeg aner ikke, hvor længe jeg skal stå på trappen,
og jeg skammer mig lidt,
men jeg samlede øldåserne op og tissede i dem og stillede dem tilbage.
Jeg har det skidt med det,
for jeg ved, at nogen skal gøre rent efter dem.
Men det var Old Milwaukee,
og jeg tænkte, de ville samle dem op og sige: "Ja, det er Old Milwaukee."
Men som sagt, var det et fint hotel, så de havde roomservice døgnet rundt.
Jeg tænkte: "Måske har noget stillet deres roomservice-bakke uden for døren,
og jeg kan tage stofservietten, man får,
og bruge den som en Tarzan-tingest."
Så jeg går ned ad trappen og stopper på hver etage
og kigger ned ad gangen efter en bakke.
Jeg går to, tre etager ned, og jeg ser ingen roomservice-bakke,
men jeg ser to pizzaæsker uden for et værelse.
På det her tidspunkt lignede de en hel smoking.
Jeg løber ned og tager de to pizzaæsker, går tilbage til trappen
og jeg går ned ad de sidste trapper og ser ingen bakker,
men nu er det meget sent. Den er to om natten.
Fra lobbyen åbner jeg døren på klem.
Jeg kan se næsten hele lobbyen og ser ikke nogen.
Jeg hører ingen snakke.
Jeg tænker: "Vær modig i 20 sekunder."
Jeg har en æske foran og en bagved,
og jeg glider afsted.
Jeg går op til skranken. Der står en kvinde.
Jeg gåk derhen, og hun siger:
"Kan jeg hjælpe?"
"Ja, det kan du.
Jeg kom til at låse mig ude af værelset.
Må jeg få en nøgle til, så jeg kan komme ind?"
Og hun siger:
"Har du noget ID?"
Jeg sagde: "Ja, men det er i min anden pizzaæske.
Nej, jeg låste mig ude. Jeg har intet."
Og hun sagde: "Nå, men…
Jeg må ringe til en manager."
Og hun går bag ved væggen.
Jeg tænker: "Hun ringer ikke til en manager, men til politiet."
Men klokken er to, jeg er nøgen med en pizzaæske foran dilleren.
Hvad kan jeg gøre?
Mens jeg venter,
glider hoteldørene pludseligt op,
og ind kommer Larry the Cable Guy og vores turnéarrangør.
Jeg siger: "Tak, Gud. Du hørte mine bønner."
De kommer gennem lobbyen, og jeg er jo nøgen
og holder en pizzaæske.
Larry siger ikke: "Du godeste, ven. Hvad er der sket?"
Han så på mig og på pizzaæsken.
Han siger: "Jeg troede, du ikke var sulten."
"Jeg har siddet her i lobbyen og spist pepperoni."
Jeg sagde: "Jeg kom til at låse mig ude, mand."
Da kommer hoteldamen tilbage,
og hun har en sikkerhedsvagt med.
Jeg sagde: "Larry, gør mig en tjeneste, og fortæl hende, hvem jeg er,
så jeg kan få en nøgle til værelset."
Han så på mig og hende og sagde:
"Jeg har aldrig nogensinde set ham før."
Og han tog elevatoren op.
Heldigvis begyndte vagten at grine.
Han genkendte os begge. Han var den flinkeste fyr, jeg har mødt.
Han tog hovednøglen og kørte op med mig og pizzaæsken
og gik ned og låste mig ind.
Jeg sagde: "Vent." Jeg gik ind, tog pungen og gav ham $100.
Jeg sagde: "Mange tak.
Vær sød ikke at sige det her til nogen."
Nu fortæller jeg jer det gratis.
Jeg gik ind og tog joggingbukser og en T-shirt på
og sikrede mig, at jeg havde nøglen i lommen.
Jeg ventede cirka ti minutter.
Jeg gik over og bankede på Larrys dør.
Han åbner og griner stadig.
Han står…
"Jeg sagde jo, jeg ikke kunne vente, til du bad mig om en tjeneste."
Jeg sagde: "Ja, der fik du mig. Står vi så lige?"
Han siger: "Ja, vi står lige."
Jeg sagde: "For at vise at jeg ikke bærer nag,
hentede jeg en øl til dig."
I har være så gode.
Gud velsigne jer.
Hav det godt. Pas godt på hinanden.
Tak for, at I kom. I er bare de bedste.
Tekster af: Pernille G. Levine