Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Los Angeles, er I klar?
DIREKTE FRA
Mine damer og herrer…
Jo Koy!
Vi klarede det, Los Angeles!
Det har jeg ventet længe på.
Vi er i Forum!
Endelig! Efter to år!
Det værste var, jeg ikke kan lave andet
end stand-up. Da de tog det fra mig,
så jeg på min søn, og sagde:
"Joe, det er det eneste, jeg kan!"
"Vi dør af sult."
Men lad os dø af grin, mens vi sulter.
Det var frygteligt! Men nu er vi tilbage.
Alle har det sjovt. Vi har fuldt hus!
Der sidder to personer med maske på. Det gør ingenting.
Det er jeres valg. Jeg vil ikke gøre grin med jer.
I må ikke aflyse mig!
Jeg har min egen mening om det.
Bare behold masken på i aften.
I bliver sikkert smittet alligevel.
JOKOY - SJOVT ER SJOVT
Ingen sidder to meter fra hinanden.
I sidder lige ved siden af en person, som griner sådan her...
I har maske på.
Jeg hadede den åndssvage maske.
I må ikke ikke misforstå mig. Alle var bange, alle gik med en.
Jeg mindes den tid, fordi jeg var lukket inde i to år.
Nu kan jeg ikke tale om andet.
Vi var bange allesammen! Vi havde kun masken til at beskytte os.
Vi husker alle den periode, hvor vi så TV,
og pludselig sagde de i nyhederne:
"Sidste nyt! Folk dør overalt!"
"Se denne filmoptagelse!" Så viste de en fyr i Asien,
som faldt om. To mænd i beskyttelsestøj
kom ind, og sagde: "Åh gud!
"Vi kommer tilbage, og fortæller jer, hvad I skal gøre."
Hvad fanden sker der?
Så kom de tilbage: "Nu skal I høre, hvad I skal gøre.
Sæt en papirfirkant over munden.
Så skal det nok gå." Er det rigtigt? "Ja."
"Fyld jeres køleskabe. Vi ved ikke, hvor længe det varer."
Hvad fanden sker der?
Jeg fyldte mit køleskab op til to uger.
Jeg troede, det ville være slut efter to uger.
Mange fædre troede, det ville være slut på to uger.
Men det varede sgu i to år!
Og min søn spiser så meget, at vi løb tør for mad på fire dage!
Jeg taler vist på alle fædres vegne.
Vi følte os som helte, når vi løb tør for mad.
Vi følte os som helte.
Alle fædre sagde til deres familier:
"Jeg henter mad til familien."
"Jeg vil sætte mit liv i fare for at hente
macaroni & cheese til familien
og peanut butter og syltetøj i samme glas."
"Bare giv mig en maske."
I gik med den skide maske.
Vi gik allesammen med maske!
Vi ved ikke, om den beskyttede os.
Men det gik op for os…
Det gik op for mig…
Da jeg tog masken på for første gang,
opdagede jeg, at jeg havde dårlig ånde.
Hold da kæft!
Jeg har aldrig lugtet min ånde på den måde før.
Jeg tror, jeg taler på manges vegne herinde.
Det var første gang, vi kunne lugte vores egen ånde.
Og dem, der sidder herinde med maske på,
tænker sikkert: "Jeg ved, hvad han mener." Ja!
Kan I huske, da I begyndte at gå med maske?
Jeg kan huske, jeg havde den på. Jeg stod i en butik.
Der stod en person ved siden af mig. Jeg kunne lugte det.
Jeg tænkte:
"Han har sikkert huller i tænderne!"
Jeg var ved at brække mig.
"Undskyld mig."
Så gik jeg tilbage til min bil. Jeg kunne stadig lugte det.
Så tænkte jeg: "Lort! Var det mig?"
"Var det mig?"
Den åndssvage maske. Jeg hader den!
Men jeg kan også godt lide den, for nu renser jeg mine tænder hele tiden.
Når folk med masker på siger…
Ved I, hvad det er?
Du har en kotelet i kindtanden.
Få fat i den.
Den er ved at dø.
For at være ærlig var den første måned den værste.
Vi opførte os ens allesammen. Det var skræmmende!
Fuck. Husker I første gang, I gik sådan her?
Ingen ville sidde på række med andre.
2 meter er ikke nok! 20 meter!
Man går ned af gangen og ser en anden person gå ned ad den.
"Undskyld mig!"
"Undskyld, jeg må bede dig holde 2 meters afstand."
"Jeg taler til dig!"
"Vær nu sød."
Det var den første måned. Vi var bange allesammen.
I skal ikke spille hårde!
Man skulle undgå at nyse den måned.
Kan I huske den måned?
I holdt nyset tilbage.
"Nej!"
"Nej!" Man ser sådan ud under masken.
"Nej!"
Hvad skete der, når man nøs?
"Superspreder!"
"Han er en superspreder!"
"Nej!"
"Min kæreste har katte!"
"Jeg er allergisk over for katte!"
Efter 11 måneder var vi ligeglade med det hele.
11 måneder!
Så tænkte vi: "Jeg dropper masken."
Kan I huske det? Vi gik bare rundt.
Hvis man skulle nyse, gjorde man det under masken.
Så tørrede man bussemændene af med masken.
"Lortemaske!"
"Nu har jeg gået med den i 11 måneder. Den har kun en snor tilbage."
Jeg vil nyse flere gange.
Jeg vil nyse 11 gange.
Jeg nyser altid mere end en gang.
Jeg kan huske, da jeg var på Home Depot. Jeg nøs.
Lort. En bussemand fløj op.
En bussemand ramte mit øre.
Jeg tog masken af. Jeg så ud som i en pornofilm...
"Fandens også…"
"Der er godt nok meget!"
Mænd, hvis jeres koner ser på jer nu,
og spørger, hvad jeg mener,
skal I ikke sige noget.
Bare lad som ingenting.
"Jeg ved ikke, hvorfor de griner. Det er mærkeligt."
"Jeg ved ikke, hvad han taler om."
I skal ikke svare med det samme! Ellers er jeres aften ødelagt.
Det vil ødelægge turen i byen med kæresten.
"Hvad mener han?"
"Jeg taler om, når mænd kommer samtidig under gruppesex."
"Når elleve mænd kommer samtidig…
og hun bare tager imod det."
"Hvad fanden ser du,
mens jeg er på arbejde, din klammert?"
"Du er syg i hovedet!"
Nu skal du lyve. "Nej, nej, nej!"
Du er nødt til at lyve. "Jeg Googlede…
en blomsterbuket til dig en dag
og stavede forkert."
Jeg starter mange af mine jokes med: "Kan I huske dengang?"
Kan I huske, hvad sundhedsstyrelsen sagde?
"Hvis du har problemer med lungerne eller din vejrtrækning,
så sig det til sikkerhedsvagten i den bygning, du skal ind i.
Så skal de nok lukke dig ind uden maske."
Jeg tænkte: "Det prøver jeg sgu."
"Lige nu!"
Jeg gik hen til bygningen.
Vagten stoppede mig. "Undskyld, men du skal have maske på."
Og jeg tænkte: "Øh! Mmm…"
"Jeg lider af…
en lungesygdom,
så jeg må ikke have maske på."
Så sagde han: "Hvilken lungesygdom har du,
som forhindrer dig i at have maske på?"
Jeg sagde… Det er en sand historie.
"Jeg troede ikke, du måtte spørge om det."
Han sagde: "Nej. Vi skal spørge dig om det."
"Så vi kan afgøre, om du må komme ind."
Jeg sagde: "Okay. Jeg lider af…
søvnapnø."
Bare det virker!
Han spurgte: "Hvad er det?"
Jeg sagde: "Det er søvnforstyrrelser."
Når min hjerne falder i søvn,
gør mine lunger det også."
"Når min hjerne siger: 'Godnat', siger mine lunger: 'Vi ses!'"
"Og så ligger jeg der bare."
Så siger han: "Nå, hvad fanden..." Og jeg siger: "Ja, ikke?"
Jeg prøver at gå ind.
Så siger han: "Må jeg stille dig et par spørgsmål til?
Jeg tror dig, men jeg forstår det ikke.
Hvis du ikke sover hele natten,
og du ikke trækker vejret,
hvordan kan du så stå op næste dag
og tage på indkøbstur?"
"Det er da nemt nok", siger jeg. Jeg har en maskine,
der hjælper mig med at trække vejret, og sove om natten."
Så prøvede jeg at gå ind.
Men han sagde: "Jeg har lige et par spørgsmål til."
"Hvad vil du nu vide?"
"Hvad er dit spørgsmål?"
"Hvis maskinen hjælper dig med at trække vejret…
-Ja, maskinen hjælper mig. -Hvordan?
-Står den der bare? -Nej, den har et rør.
Et rør pumper luft i mine lunger, så jeg kan trække vejret.
Jeg må se at komme ind.
Lige et spørgsmål til.
Hvad vil du vide?
Hvordan bliver røret siddende på dit ansigt?"
Så siger jeg:
"Jeg tager en…
maske på. Fandens også. Jeg kommer igen.
Din skiderik. Hvorfor leger du detektiv?"
Ingen tager søvnapnø alvorligt!
De griner af mig, når jeg siger, jeg har det problem.
"Det er sjovt!"
Det er et alvorligt problem!
Folk med søvnapnø kæmper med døden hver nat.
Jeg er lige ved at dø.
Men jeg vinder hver gang.
Når jeg vågner, har jeg overlevet.
Hvem kan sige, de er lige ved at dø hver nat?
Det kan jeg! Søvnapnø.
Men ingen tager det alvorligt,
fordi jeg skal have den store, dumme maske på.
Det hader folk.
Det eneste, der kan helbrede os, er en maske.
Det kan ikke opereres væk.
Derfor vil folk ikke indrømme, at de har søvnapnø.
De vil hellere snorke, til de dør.
Og så dør de faktisk!
Jeg er sikker på, der sidder en mand herinde,
hvis kæreste siger: "Nu hører du efter!"
"Din dumme idiot!"
Se! De peger allesammen! Det går helt automatisk!
Der kan I bare se. Hun er vildt glad.
"Tag ham! Tag den skiderik!"
Tag ham!
-Hvad hedder du? -Dylan.
Dylan.
-Hvor længe har du været sammen med Dylan? -I fire år.
Fire år.
Lytter han ikke til dig?
-Bestemt ikke. -"Bestemt ikke," siger du?
"Den tager jeg sgu ikke på!"
"Jeg vil hellere dø end at tage den på!"
Han mener det alvorligt!
Fire år! Hun elsker dig. Så tag dog den maske på!
Den vil redde dit liv! Er I gift?
Og han vil ikke lytte til dig?
-Skal I giftes? -Ja. Og han vil ikke tage den på.
Vil han ikke? Drop ham. Lad ham dø.
Drop ham.
Drop Dylan. Drop Dylan!
Det vil der stå på hans gravsten. "Drop Dylan."
"Drop Dylan. Han burde have været her!"
Åh nej!
Dylan, du har overbevist hende!
Hun vil gifte sig med dig.
Hvorfor er du flov over det?
Hun elsker dig. Se på hende.
Hun har din forlovelsesring på. Du behøver ikke flirte med andre.
Det er ikke flovt. Hvis du var alene, ville jeg forstå det.
Da jeg var alene, hadede jeg den maske.
Enhver chance for at få et forhold
gik i vasken, når jeg tog masken på.
Det var frygeligt!
Til sidst blev det sådan, at når jeg mødte en pige,
og vi havde været i seng sammen, sagde jeg: "Du skal gå hjem nu."
En af pigerne blev vred med mig: "Mener du det?"
"Smider du mig ud efter sex?"
"Behandler du mig som en luder?"
"Nej, det er ikke derfor!
Men jeg skal have udstyr på, når jeg sover.
Det er pinligt, og jeg vil ikke have, du ser det.
Jeg er vild med dig, og jeg vil gerne ud med dig igen.
Men jeg er nødt til tage den på."
Hun sagde: "Du gjorde mig helt bange!
Du fik mig til at føle mig som en luder!"
"Jeg er vild med dig! Du skal ikke være flov!
Jeg kan lide dig. Det var derfor, vi var sammen!
Tag den på, hvis det er nødvendigt."
"Er du sikker?"
"Ja! Selvfølgelig!"
"Hold så op! Jeg er vild med dig. Er det en tandbøjle?"
"Den er meget større."
"Jeg er lige glad! Tag den på."
"Er du sikker?" "Ja! Jeg kan lide dig!"
"Tag den på!"
"Okay…"
Jeg tog den skide tingest på…
Jeg vågnede op næste morgen, alene i sengen.
Der lå en besked: "Jeg vidste ikke, du var et uhyre."
Jeg ville forstå det, hvis du var alene! Men hun elsker dig, Dylan.
-Hvad hedder du, min skat? -Erin.
Erin. Erin elsker dig, Dylan!
Hun er ligeglad med, om du har maske på.
Hun vil have, du overlever. Hun skal giftes med dig.
Hun vil have, du bliver her for evigt. Det vil jeg også!
Tag så den skide maske på.
Hvis du var single…
Dude, der er andre ting ved dig, hun synes, er ulækre.
Tro mig.
Har du optaget ham på video?
-Ja. -Har du?
Har han set det på TV! Helt ærligt.
Min mor filmede mig med sit videokamera.
Et videokamera!
Der sidder sikkert et par teenagere her, som tænker:
"Hvad er et videokamera?"
Det kamera, der er på jeres telefoner,
var en separat enhed før i tiden!
Det var kæmpestort!
Tillykke med fødselsdagen
Zoom, zoom, zoom.
Zoom. Tryk på zoom. Zoom.
Tillykke med fødselsdagen
Min mor optog mig på videokamera.
Ikke 4K. Det var et gammelt kamera…
Hun optog mig i slutningen af 90'erne.
Nu skal I høre.
Hun optog mig kl. 3 om morgenen, mens jeg lå og sov.
Dengang havde man ikke brug for lys,
for der var en knap på videokameraet,
hvor der stod "nattebelysning."
Min mor trykkede på knappen. Pludselig var det som
Blair Witch-projektet.
Hun optog en dokumentarfilm: "Min søn…
Min søn siger, han snorker.
Men han snorker ikke. Han er ved at dø.
Lad os se nærmere på ham. Kom så."
Ved du hvad, Erin?
Dylan skal se det for at opleve det.
For på telefonen…
Man kan se hvad som helst på telefonen
uden at reagere følelsesmæssigt, som Erin føler hver nat,
når hun ser sin forlovede visne.
Jeg vil gøre noget for Erin.
Vi laver et rollespil.
Jeg er Dylan. Du er Erin. Er du klar?
Hver nat ser Erin det. Kan du mærke dem?
Mærk hendes følelser.
Føl dig som hende!
Hver nat sover du sådan her.
Hun sagde "Ja!"
Dylan, din egen hånd prøver at vække dig.
Vidste du det? Din egen hånd…
Ved du, hvordan du ser ud, når du sover?
Du ser sådan ud. Det sværger jeg på.
Du ser ud som om, et spøgelse
maser sin pik ind i din mund.
Du sutter spøgelsespik hele natten.
Erin siger: "Hold op med at sutte spøgelsespik!
Hold så op med at sutte spøgelsespik, Dylan!"
Og du ligger og…
Der står spøgelser i fodenden af din seng.
De siger: "Han tror, han snorker. Kom bare! To af gangen!"
Han siger: "Hvad fanden!
Dylan er en skør skid. Kom så!"
"Tre, tre, tre!" "Fandens også!"
"Shit!"
"Tre pikke, Dylan? Stop!"
"Hold op med at sutte spøgelsespik!"
Dylan, har du lagt mærke til,
når du vågner om natten? Sådan her?
Gruppesex for spøgelser.
Jeg sælger videokameraer ude i produktstanden.
Det ville være sjovt,
hvis jeg havde videokameraer på produktstanden.
Jeg ville være den eneste
entertainer, der sælger kameraer
i produktboden!
Det ville være vanvittigt sjovt.
Når folk gik hjem efter min forestilling,
"Jo Koy var sjov, men han reddede også mit liv.
Tak, Jo Koy."
Jeg har en oplysningsreklame.
Dylan, lav min oplysningsreklame.
"Hej. Jeg hedder Dylan."
"Hej. Jeg hedder Dylan.
I mange år var jeg afhængig af at sutte spøgelsespikke om natten.
Jeg sagde til min kone, jeg snorkede.
Men så gik jeg med til Jo Koy's stand-up forestillinger
og købte et videokamera."
"Og nu sutter han ikke spøgelsespik mere!
Hvem tror I sutter pik nu?
Erin.
Tak, Jo Koy!"
Kan I huske, da vi løb tør for toiletpapir?
Hvad fanden er det for en pandemi?
Jeg har aldrig set mennesker blive til uhyrer!
I nyhederne så man folk med indkøbsvogne
fyldt med toiletruller, på vej hen mod deres biler.
De blev jagtet af personen bag dem:
"Mit røvhul klør også!"
"Hvad gør jeg med et røvhul, der klør?"
"Din heks!"
Så blev jeg bange!
Folk tævede andre for at få toiletpapir, men der var andre løsninger!
Min mor var forberedt på mangel på toiletpapir.
Hun har forberedt sig på mangel på toiletpapir,
siden hun kom her til landet.
Da folk løb tør for toiletpapir,
sagde min mor: "Hvad sker der? Jeg forstår det ikke!"
Min mor er aldrig løbet tør for toiletpapir!
Min mor kan bruge en rulle toiletpapir i et år!
Et år!
Nu er der mange kvinder, der vil sige: Hvordan fanden er det muligt?"
Det skal jeg sige jer.
Det gælder kun kvinder, der ikke er af filippinsk oprindelse.
Nu skal jeg fortælle en hemmelighed om, hvad min mor gør,
og hvorfor hun altid har nok toiletpapir.
Det er kun til kvinder, der ikke er fra Filippinerne.
Når min mor tisser,
tørrer hun sig ikke.
Jeg hørte en kvinde sige: "Bvadr!"
Se. Hun holder sig for munden! Hun vinkede!
Lige der, i jeans.
Cowboyjakke. Hun sagde: "Bvadr!"
"Helt ærligt!"
Så vinkede hun: "Åh, det var mig!"
"Det er… bvadr!" Se på hende!
Nu skal jeg fortælle dig hvorfor. Hvad hedder du?
Eileen.
Eileen, nu skal jeg fortælle dig, hvorfor hun ikke bruger toiletpapir.
Okay, Eileen?
Fordi hun vasker sig med vand. Det er dig, der er ulækker, bitch.
Du skal respektere
min mors mis i Los Angeles!
Min mors mis er den reneste mis
i Los Angeles!
Jeg mente det ikke.
"Bitch" er et kælenavn.
Jeg elsker dig.
Før sagde jeg det samme som dig, Eileen.
Jeg sagde: "Mor, hvorfor tørrer du dig ikke?"
"Bare tør dig!"
Min mor svarede lynhurtigt!
"Synes du, jeg skal tørre mig? Synes du, det er hygiejnisk, Joseph?
Hvis jeg tisser og tørrer mig,
og tørrer tis over hele min mis?
Synes du så, det er hygiejnisk, Joseph?
Tisse og smøre tis over hele pekpek?
Og gøre den salt? Salt pekpek?
Jeg vasker den, Joseph, med vand!
Helt ny!
Helt ny!"
Helt ny!
Hvad?
Egentlig er det genialt! Hun har jo ret!
Hun var forberedt, og løb aldrig tør for toiletpapir.
Og havde aldrig en salt mis!
Kvinderne er enige.
Jeg kan se kvinder sige: "Det har han da ret i."
Det er en genial ide.
Måske en af de bærbare hundeskåle?
En af dem, man kan lukke?
En lille cirkel, der folder sig ud.
Måske kan du tage den med.
Den har min mor allerede!
Det er en anden version. Hun kalder den tabo.
Det er en kop!
Mange af jer tænker: "Hvad betyder tabo?"
Især dem, der ikke er fra Filippinerne. Nu skal jeg siger jer, hvad tabo er.
En tabo kan være alt muligt.
Et kaffekrus med brækket hank,
en tom beholder,
eller min mors kæmpe yndlingskop.
"Den kan have så meget vand i, Joseph!
Jeg kan virkelig skylle med den."
Min mors tabo står samme sted,
som den dag hun flyttede her til landet:
Mellem bruseren og toilettet.
Det lille område hedder "tabo stedet."
De står min mors særlige kop.
Alle de mænd, der ikke er fra Filippinerne, tænker:
"Hvorfor fortæller du os det, Jo Koy?"
Nu skal I høre hvorfor.
Hvis du går ud med en filippinsk pige, og det går godt.
I er sammen en aften, og du overnatter hos hende.
Du vågner næste morgen.
Du børster tænder og skal bruge en kop.
Du skal ikke bruge den kop.
Den kop er ikke til at drikke af.
Min mor og far blev skilt, da jeg var ti-elleve år.
Vi er fire: Robert, Rowena, Gemma og mig.
Min mor fik alt, hvad hun havde brug for.
Hun var både mor og far. Det har jeg altid sagt.
Lige meget hvad hun bad om, fik vi fat i det til hende.
Vi stillede ingen spørgsmål.
Vi lyttede til vores mor.
Lige meget hvad hun bad om.
Til tider gik min mor ud på badeværelset
og glemte at fylde sin tabo.
Selvfølgelig fyldte de yngste den.
Det skete…
Det skete altid, når der var venner i huset.
Jeg legede med mine venner i stuen.
Pludselig hørte jeg: "Joseph!"
"Joseph!"
Jeg kunne høre på akkustikken,
at min mor glemte at fylde sin tabo.
"Joseph!"
Min ven gik hen til mig og sagde: "Hvorfor ignorerer du din mor?"
Jeg sagde: "Du vil ikke vide, hvad hun vil."
"Ti så stille."
"Joseph, jeg kan høre dig!"
"Fuck!"
Jeg gik langsomt ned ad gangen,
og åbnede døren til badeværelset. Der sad hun
med sin tabo.
"Hvorfor tog det så lang tid?"
"Det er allerede tørt."
"Fyld den for mig!" Helt ærligt.
Jeg blev vred. "Helt ærligt!
Jeg er for gammel til det, mor! Jeg burde ikke se det!
Jeg er for gammel, mor!"
Min mor sagde: "Se hvad?
Joseph.
Vend dig om.
Vend dig om. Se hvad?
Den her?
Du boede her engang.
Det var dit hus, før vi flyttede ind i vores hus.
Hjælp mig med at skylle dit gamle hus!"
"Helt ærligt!"
Jeg fyldte koppen med iskoldt vand,
og løb ned ad gangen.
Min mor skreg…
"Det er iskoldt!
Du giver min mis lungebetændelse!"
Min ven sagde: "Gav du din mors mis lungebetændelse?"
Tænk over det. Det er da ret sejt.
Det er det, jeg elsker ved stand-up comedy.
Jeg kan fortælle jer om min kultur,
og I kan relatere til det eller lade være.
I det mindste hører I om mit liv!
Har I lagt mærke til, at folk fra Filippinerne elsker de sorte?
Vi elsker sorte amerikaneres kultur.
I behøver ikke forklare det for os.
Vi ligner hinanden.
Har I set vores mad? Det er som soul food!
De har så meget soul, at de synger. Det er helt vildt!
Det må være vores spanske rødder.
Vores spanske rødder.
Jeg ved, når der er mexicanere…
Sammenlignet med andre latinamerikanere er mexicanere meget…
Det er et meget stolt folk.
Men de identificerer sig med Filippinere
på grund af det spanske blod, vi har tilfælles.
Det er derfor, de kommer til mine forestillinger.
De tænker: "De er sgu ligesom os!"
Sådan ved jeg, der er mexicaner herinde.
Når jeg siger "Mexicanere",
begynder de at fløjte.
Sådan ved I, der er mexicanere herinde.
Ingen fløjter bedre end mexicanere.
Luk øjnene. Det er som at være i et fuglereservat.
Hvor er det smukt!
Ingen andre fløjter på den måde.
De fløjter på hver deres måde!
Deres børn kender deres fløjten.
Hvis deres børn bliver væk i indkøbscenteret, skal de bare fløjte.
"Papá? Papá!"
"Papá!"
Mexicanere, I skal vide,
vi ligner hinanden meget.
Da spanierne forlod Filippinerne, efterlod de alt.
Derfor er vi ens.
Derfor opfører vi os ens.
Deres kultur er ligesom vores kultur.
I arbejder hårdt. Vi arbejder hårdt.
Fiesta? Fiesta!
Mariachi? Karaoke! Det er det samme.
Ingen kan lide at høre det.
Selv ordene er ens.
Da I forlod os, efterlod I jeres ord,
og vi tog dem.
I efterlod dem, så vi tog dem.
Men vi ændrede dem.
Vi lavede jeres bandeord om til desserter.
Det bør alle mexicanere vide.
Hvis I har en filippinsk kollega,
skal I vide, vi lavede jeres bandeord om til desserter.
I skal ikke blive vrede, hvis den lille filippinske kvinde
kommer på arbejde, og går ind på personalestuen
med en dessertbakke, og siger til dig:
"Put den i munden, puto."
I skal ikke blive sure: "Hvad fanden kaldte du mig?"
Jeg ved det godt. På jeres sprog betyder puto luder.
Men på vores sprog
er det en lækker kokosdessert,
og hun vil have dig til at putte den i munden.
"Puto."
Jeg sælger putos ude foran.
Det er den vildeste salgsbod!
Videokameraer og tabos!
Alle de kopper og tomme vandflasker, du ikke bruger.
Vi renser dem. Så skriver jeg min autograf på.
Nogle af jer skal køre hjem i aften.
I vil se på jeres koner og sige: "Måske skulle vi købe en tabo."
Jeg siger ikke, det er uhygiejnisk.
Men kvinder, når I går på toilettet,
især hvis I er ude på en date i aften,
løber I hurtigt ud på badeværelset.
I vil ikke gå glip af forestillingen,
så du løber hurtigt tilbage igen, men du skal tisse,
så du skynder dig. Når kvinder tisser og tørrer sig…
Jeg troede, skeden var sart og sårbar.
Men kvinder…
er helt ligeglade.
De tørrer, som hvis de smører en læderhandske ind i olie.
"Nu er du tør, mis. Lad os komme afsted!"
Så løber du tilbage til din plads. "Gik jeg glip af noget?"
-"Nej, det gjorde du ikke." -"Godt."
Så går resten af aftenen godt, og så tager du hjem.
Det går fint.
Men du glemte, hvor hårdt du tørrede dig.
Mange af jer efterlader små lækkerier.
Hvad?
I skal ikke lade som om, I ikke forstår mig.
Toiletpapirsfnuller.
Små, sjove lækkerier.
"Klitorisaffald."
Det har I glemt!
Da han slikker dig, hører du en sjov lyd.
Du spørger: "Hvad er der?" Han siger: "Ingenting!"
For vi siger aldrig noget.
Så højt elsker vi jer.
Så højt elsker din mand dig.
Vi spiser sgu det skide toiletpapir.
Vi er ligeglade.
Spis det!
Det tog os to uger at få lov til at slikke dig.
Tror du virkelig, vi vil ødelægge det?
Spis det! De store tygger vi…
Og så spytter vi dem ud. Vi gør det allesammen.
Alle mænd her ved, hvad jeg taler om.
Spis det! Spis det!
Dylan! Dylan spiser hele toiletrullen.
Hold på toiletpapiret.
Jeg siger ikke, det er ulækkert.
Jeg vil ikke gøre jer flove. Det er fint nok!
Vi spiser det! Det går nok!
Sådan er I ikke. Hvad gør I ved os?
De får os til at føle os ulækre.
I får os til at føle os vildt ulækre.
En smule fnuller på spidsen!
Så er det slut med at få den suttet af.
Sikke nogle skiderikker!
Når I ser det, siger I: "Hvad er det?
Slik din egen pik. Det kan jeg ikke!
Det kan jeg bare ikke!"
Min søn har løsningen.
Han behøver ikke fylde en tabo til sin mor.
Nu har han et bidet.
Min søn har et bidet.
Når man tisser om natten, åbnes låget. Lyset bliver tændt.
"Tis her," siger det. "Kom her. Tis." Det kan tale.
"Kom herover. Tis i munden på mig."
Det er det seje ved den nye generation.
De har alt, hvad de har brug for.
De skal ikke gå igennem det samme som os.
De har det nemt.
Det var syndt for min mor. Jeg ved ikke, hvordan hun klarede det.
Jeg har alle de nødvendige redskaber til at holde øje med min søn.
Hvis min mor havde haft det… Åh gud.
Hvis jeg ikke kom hjem,
når min mor sagde det, blev hun tosset.
"Joseph, du skal være hjemme kl. 22."
Kl. 23.30. "Åh nej!
Åh gud! Hvor er han?
Der er nogen, der har kidnappet Joseph igen!
Der er nogen, der har kidnappet Joseph igen!"
Det betyder, jeg er blevet kidnappet før.
Jeg har aldrig været kidnappet.
Til min søn bruger jeg "Find min søn"-appen.
Jeg trykker på knappen, hvis han ikke besvarer min tekstbesked.
Jeg skriver til ham fem gange. "Hvor er du?" Han svarer ikke.
"Tag din telefon." Han svarer ikke.
"Hvor er du?"
Jeg trykker på "Find min søn"-appen, som viser
et emoticon med min søn foran 7-Eleven.
Så kan jeg lægge mig til at sove!
Det er utroligt, hvad de unge har.
I skal sige til dem, hvor fedt de har det.
De kan downloade en film på mindre end fem minutter.
På et minut!
De kan se en film med 4K.
Du må fortælle dem, hvor svært vi havde det,
og hvad vi skulle gøre for at se den nye film.
"Nye udgivelser om tirsdagen" hos Blockbuster Video.
De lovede os 100 kopier af Jurassic Park.
Vi stod tidligt op, og løb hen til udstillingsområdet.
Vi så på alle omslagene, og der stod:
"Udsolgt."
"Fuck!"
Så løb vi hen til disken.
"Er der nogen, der har returneret Jurassic Park?"
Så siger han: "Nej, men vi får flere om to timer."
"Jeg venter!" Og så stod vi ved disken,
og så ud af vinduet, som en nørd, og ventede på, at folk afleverede filmene.
Vi holdt udkig.
Så så vi folk smide videoer ind.
Vi prøvede at læse dem hurtigt.
Vi så en med bogstaverne J og U.
"Jeg tror, det var…
Han har lige afleveret Jurassic Park!
Jeg så J og U! Jeg er sikker på, det var Jurassic Park!
Jeg har stået her i fire timer! Vær nu sød!"
Og fyren siger: "Værsgo, min ven."
Og du siger: "Tusind tak!"
Så ser du på den: "Jumanji? Den vil jeg ikke have!"
Drengen har styr på det!
Jeg drikker af flasker…
Jeg drikker flaskevand.
Det startede med…
Min søn solgte 9.5 pH til mig.
Denne generation har det fantastisk godt.
Jeg betaler fem dollars pr. flaske. Hvad fanden laver jeg?
For en dag kom min søn hjem fra skole,
i fjerde klasse.
Jeg ved ikke, hvilken klasse…
Han kom hjem med en besked fra læreren, da han var lille:
"Vil du pakke flaskevand til din søn?
Tre flasker, tak.
Vi lukker vandhanerne."
"Hvad siger I?" De sagde: "Helst 9.5 pH."
"Giv dem sundere vand."
"Joe, hvad er 9.5 pH vand?"
Han sagde: "Vi skal drikke 9.5 pH vand.
Det er sundere for os."
"Hvad står pH for, Joe?" Han svarer: "Perfekt hydrering."
Jeg siger: "Hvad?"
Han ved ikke engang, hvad det er. Det gør ingen af os.
"Hvorfor har de lukket vandhanerne, Joe? Hvad handler det om?"
Han siger: "Der er fluorid i vandet.
Det er usundt.
Derfor lukker de alle vandhanerne.
Fordi der er fluorid i vandet."
Jeg siger: "Joe, du børster ikke dine tænder.
Du skal drikke alt vandet."
Fluorid i vandet!
De lukkede alle skolens vandhaner.
De lukkede dem sgu!
Jeg var nødt til at købe flaskevand til børnene.
Vi drak af de vandhaner!
Jeg har det da godt nok.
Det gjorde mange af os.
Vi nød at drikke af vandhanerne i skolegården.
Det øjeblik, hvor hver klasse
skulle gå udenfor og stille sig i kø
foran vandhanerne. Hvert barn fik ti sekunder
til at drikke så meget vand som muligt,
mens de andre børn talte.
"Et tusind to tusind,
tre tusind, fire tusind..."
Mens barnets mund sluprede løs…
"Fire tusind, fem tusind, seks tusind…
Syv tusind, otte tusind…"
Det stakkels barn kæmpede for sagen!
Den blikkenslager, der installerede drikkehanerne,
satte vandtrykket så lavt,
at det kun lige dryppede ud!
Så han suttede og slikkede den!
Hvor sundt var det?
Han suttede…
Og hvad var det grønne, sprøde lag?
Hvad fanden var det? COVID-14?
I dag ved børnene ikke engang, hvad en vandslange er!
Det var vores flaskevand!
Vi kørte rundt i fem timer.
Så så jeg på min ven. "Er du tørstig?" "Ja!"
Så kørte vi hen til et hus
med en vandslange i forhaven.
Fælles ejendom! Alle brugte dem.
Offentlig ejendom!
Så løb vi allesammen.
Hvem fik først fat i vandhanen? "Jeg kom først!"
Den dreng troede, han vandt, men det gjorde han ikke!
For han vidste ikke, der var kogende vand midt i vandslangen,
på op til 450 grader!
Nu får han snart en mundfuld lava. "Tænd for den!"
I dag ved børnene ikke engang, hvad en vandslange er!
De ved ikke, hvad en vandslange er!
Den anden dag spurgte jeg min søn: "Joe, ved du, hvad en vandslange er?"
-"Et seksuelt udtryk, far?" -"Jamen, Joe, dog"…"
De har det rigtigt godt.
Jeg elsker det.
Jeg elsker den digitale æra, vi lever i, og alle de ting, vi har.
Jeg elsker det.
Det er nemmere at opdrage et barn.
Hans mor og jeg har været skilt længe.
Men vi er tætte på hinanden, og vi er gode forældre på grund af redskaberne.
FaceTime,
kameraprogrammer og den slags. Vi kan holde øje med ham.
Vi er et godt team. Vi samarbejder!
Hun bor længere nede ad gaden.
Hun har alle koderne til mit hus.
Hun har alt, hvad jeg har brug for. Hvis han sover hos mig,
og jeg er ude at køre, kontakter jeg hende via FaceTime.
Så tager hun sig af det, jeg har brug for.
Det er den perfekte situation.
Der er bare lige en ting.
Lige meget, hvor mange redskaber vi har, er teenagere de samme.
Han gør de samme dumme ting, som jeg gjorde, da jeg var ung.
Og han er ligeglad!
Jeg kan ikke forstå, han ikke tror, han bliver opdaget.
Han ved, jeg har alle de kameraer. Han er ligeglad!
Her er et godt eksempel: Jeg skulle til Connecticut.
Han var 15 år.
Jeg skulle til Connecticut og sagde til min søn:
"Joe, jeg tager til Connecticut.
Hvis du holder fest, får jeg det at vide.
Så du skal ikke holde fest."
Og min søn siger: "Far, jeg holder ikke fest."
Jeg siger: "Joe, hør på mig. Du skal ikke holde fest."
Han siger: "Far, jeg holder ikke fest.
Jeg lover, jeg ikke inviterer nogen."
Jeg siger: "Lyt til mig. Joe, hvis du holder fest,
og en af dine venner springer i poolen
og brækker halsen,
sagsøger de mig.
Så vil alt det, jeg har arbejdet hårdt for
at give dig, når jeg går bort,
gå til lorte-Dave,
for han kørte klokken to om morgenen
uden lygter på.
Vil du give det hele til lorte-Dave?"
Han sagde: "Nej, far! Du skal ikke være bekymret."
-"Lov mig det." -"Det lover jeg!"
Jeg tager til Connecticut.
Klokken fem om morgenen hos mig i Connecticut,
som er klokken to om morgenen i L.A.,
vågner jeg, og hører en lyd.
Det er min kamera-app. Jeg åbner den.
Jeg ser unge gå fra huset til poolen.
"Dit skide røvhul!
Dit skide røvhul!
Din løgner!
Hvor mange lorteunger…?
Fuck!"
Den sidste, der gik forbi kameraet, var min søn.
Han gik forbi kameraet.
Jeg kontaktede hans mor på FaceTime.
"Hallo. Nu skal du høre, hvad din søn laver."
"Åh gud. Hvad fanden laver han?"
"Han holder fest!"
"Hvad? Han sagde, han lå og sov."
"Han sover overhovedet ikke!
Han holder fest, og de springer i poolen."
-"Hvad fanden laver han?" -"Lige mine ord."
-"Ved du, hvad jeg sagde til ham?" -"Hvad sagde du?"
"Jeg sagde, at hvis en af de unge springer i poolen
og brækker halsen, sagsøger de mig."
-"Ja, det ved jeg godt!" -"Og hvis de sagsøger mig..."
-"Hvad siger du?" -"Hvis de sagsøger mig, får du ingen arv!"
Hun siger: "Hvad fanden?" Jeg siger: "Hvad fanden?"
Hun siger: "Lad os komme afsted!" Jeg siger: "Ja, for helvede!"
Vi satte os ind i hendes bil.
Hun satte mig på passagersædet.
-"Din søn er et røvhul." -"Det ved jeg godt!"
Jeg rækker ud efter køreselen.
Vi kører ind i indkørslen. Alle lamperne tændes.
Alle de unge tager afsted. Hun går lige op til hoveddøren.
"Åbn døren!
Joe! Åbn så den dør!"
Han åbner døren. Han opfører sig, som om han lige er vågnet.
"Vi ved, du ikke sov. Og dine fødder er våde.
Hvordan kunne du holde fest?
Din far er skidesur."
"Hvad taler du om? Er far sur?'"
"Din far er skidesur."
"Hvad mener du med, at far er sur?'"
"Din far er sur."
Telefonen var stadig forbundet til Bluetooth.
Jeg sad og råbte på forsædet i et kvarter.
Det er min fjerde specialudsendelse med Netflix.
Men I skal vide,
at jeg har et had-kærlighedsforhold til Netflix.
Jeg elsker dem. Det er mit fjerde program.
Men det første program gav de ikke til mig!
Alle direktørerne er her! Jeg kan se jer!
Jeg elsker dem!
Men de var ikke klar over, jeg er gjort af et andet stof.
Hvis folk siger nej til mig,
vil jeg vise dem, hvorfor de skal sige ja.
Når I ser Live from Seattle, min første Netflix specialudsendelse,
skal I vide, at Netflix sagde nej til mig flere gange,
og jeg måtte selv betale for det!
Jeg betalte for det hele.
Alt, jeg havde arbejdet for siden 1989,
blev investeret i den specialudsendelse.
Jeg var ruineret!
Jeg sad ovenpå i det grønne rum, og græd foran min agent og manager.
"Det er for langt ude!"
Min søn sov på sofaen.
"Det er for langt ude! Hvorfor skal jeg betale for min specialudsendelse?
De fyre, der varmer op for mig, har en specialudsendelse.
Hvorfor får jeg ingen specialudsendelse?"
Min agent og min manager sagde: "Vi tager os af forretningerne.
Bare gå ud og gør dit bedste."
"Her kommer Jo Koy!" Jeg gik på scenen uden at græde.
"Hej allesammen."
De sagde ikke blot nej til mig.
Da de fandt ud af, jeg optog forestillingen,
ringede de til min agent og min manager to dage før udsendelsen
og sagde: "Vi hører, Jo Koy optager sin egen specialudsendelse.
I skal bare vide, vi ikke vil have den."
Hvad fanden?
Det sagde de faktisk!
Jeg var hårdt presset.
De eneste, jeg vil have til at betale for specialudsendelsen,
siger med det samme: "Vi vil ikke have den."
Jeg havde ikke optaget den endnu!
Jeg havde en masse kameraer!
Det stoppede mig ikke. Jeg gjorde det alligevel.
Lige meget hvad forhindringen er, går jeg på med krum hals.
Undskyld, jeg gjorde det til en TED Talk.
Jeg vil ikke sidde at tale om min mors mis i et kvarter
og så motivere jer.
Jeg siger bare, at nogle gange må man kæmpe for at få succes.
For hver succeshistorie er der mange historier om at kæmpe sig gennem livet.
Lad ingen skide på jeres drømme!
Jeg siger ikke, Netflix sked på mine drømme!
Men det var min drøm, og I måtte ikke sige nej til mig.
Jeg blev ved at prøve.
Jeg havde ingen penge, da jeg optog forestillingen.
Jeg klippede og redigerede den selv.
Jeg blev redaktør og producent. Jeg prøvede alle de forskellige roller.
Så klippede jeg den, og gav den til Netflix.
Jeg sagde: Jeg ved, I har sagt nej,
men vær sød at se den en gang til.
Jeg lagde den på deres skrivebord.
De ringede til mig en time senere: "Du må ikke sælge den. Vi vil have den."
Sådan er historien.
Jeg ved, vi lever i en svær tid.
Jeg ved, vi hører det samme allesammen.
"Det er uretfærdigt for de andre."
Mange af jer siger: "Drop det. Stop det."
"Vi er i 2022."
"Hold op. Det er en dårlig undskyldning." Nej, det er det ikke!
Vi får ikke alle den chance, du fik.
Vi får ikke alle lov til at blive hørt.
Vi bliver ikke alle behandlet lige
Nogle af os skal gøre lidt mere.
Det skal du være klar over.
Det er ikke nemt for nogen af os.
Der er mange stemmer her, der bør høres.
Vi får ikke allesammen muligheden.
I skal være klar over, det ikke er nemt for os allesammen.
Jeg vil fortælle jer en historie.
Jeg skulle markedsføre Live from Seattle.
Det var svært for mig.
Det skete i 2016, så det er ikke så længe siden.
Men her er den historie, jeg vil fortælle jer om Live from Seattle.
Jeg blev sat på et TV-show for at promovere det.
Jeg siger ikke navnet på showet.
Jeg indsendte mit nummer.
Jeg fik en besked tilbage.
Lad mig tale færdig.
På beskeden stod der: "Vi er vilde med dit nummer, hr. Koy,
men vi vil bede dig droppe den joke med accenten!"
Det forstod jeg ikke.
Jeg var ret paf. Jeg tænkte: "Hvad fanden?
Mener I vittigheden om min mor?
For det sjove er ikke hendes accent.
Den vittighed handler om min mor, når hun er mor.
Hun taler engelsk. Hun bor i Amerika.
Og hun ser jeres TV-serie.
Men man må ikke høre hendes stemme i serien."
Jeg var helt paf. Det var i 2016.
Så skete det.
Jeg ville bare vide…
om Jeff Foxworthy fik den samme besked.
Jeg kan godt lide Jeff Foxworthy. Jeg er vild med Jeff Foxworthy!
Fik han mon samme besked? Han har nemlig en accent.
Han er amerikaner. Han taler engelsk.
Jeg kan ikke se forskel på Jeff Foxworthy, der siger:
"Hvad vil I have til morgenmad?"
Og min mor, der siger: "Hvad vil I have til morgenmad?"
Jeg kan kun høre systemisk racisme.
Det er det, jeg mener!
Vi bliver ikke behandlet på samme måde.
Det gør vi ikke.
Ingen os får samme behandling.
Det skal I bare vide.
De er mange stemmer herinde, der fortjener at blive hørt.
Der er mange af os.
Jeg er glad for, jeg gjorde det.
For bagefter fik jeg den næste specialudsendelse.
Gang i den.
-"Hvor vil du hen?" -"Jeg vil til Hawaii.
Jeg vil vise mere om Filippinerne."
"Hvor vil du hen og optage den tredje?"
"Lad mig tage til Filippinerne."
Det var ikke engang en specialudsendelse!
"Jeg vil bare lave noget, hvor jeg kan donere en times
sendetid til min mors kultur.
Jeg har talt om det og lavet jokes om det og moret mig over det.
Lad mig nu vise verden, hvordan folk fra Filippinerne ser ud,
hvad folk fra Filippinerne spiser,
hvordan Filippinerne ser ud."
Jeg ville give folk fra Filippinerne en mulighed,
fordi det var svært for mig at få en fod i døren,
så nu vil jeg gøre det.
Jeg vil hjælpe folk på Filippinerne med at komme i spotlyset.
Jeg vil hjælpe folk fra Filippinerne, der bor i USA,
med at vise deres talent.
Det er det hele.
Det gør folk fra Filippinerne.
Når der er en, der får foden i døren
lader vi alle de andre gå gennem døren.
Se på os!
Vi griner af de samme ting!
Hvis vi slukker lyset, har vi samme farve allesammen.
Men når vi tænder lyset, adskiller vi os pludselig.
Det er så uvidende, at vi må stoppe.
Sådan er det.
Jeg er glad for,
at jeg tog dertil, og optog forestillingen.
At jeg måtte dedikere en time til dem,
så folk kan lære om, hvor smuk vores mad er, og om vores befolkning,
og se, vi taler engelsk
Er I klar over, det hjælper på turismen?
Jeg render ind i mange mennesker, der siger:
"Vi tager til Asien i ferien"
Jeg siger: "Tag til Filippinerne."
"Det land kender jeg ikke."
Nu kender de det!
De ser den time og tænker: "Måske skulle vi rejse dertil.
Hold da kæft. De taler engelsk. Kom så!"
Ved du, hvor nemt det er at tage til Filippinerne?
Hvis du farer vild på Filippinerne, får du hjælp.
Du kan prikke en på skulderen.
De taler engelsk til dig og hjælper med at finde vej.
Hvis du farer vild i Korea hvad tror du så der sker?
Så er du faret vild i Korea!
Du leder efter Starbucks i en time,
og ender i Nordkorea.
I fortjener det!
I skulle være taget til Filippinerne!
Hvis I ikke kan finde Starbucks på Filippinerne,
så bare prik en person på skulderen. "Undskyld. Ved du, hvor Starbucks er?
Ved du, hvor Starbucks er?"
Med det samme siger de: "Ja, lad mig vise dig…
Jeg elsker Starbucks!
Min yndlingskaffe er Mocha Frappuccino!
Jeg elsker Starbucks!"
Retningsforklaringerne er mærkelige.
De har ikke de samme skilte som os.
De har ikke de samme gader. Men de viser dig derhen.
Der er landmærker.
Særlige veje, du kan gå derhen af.
Du skal bare høre godt efter!
"Hør godt efter, okay?
Sådan kommer du til Starbucks.
Nu skal du høre…
Gå ned af grusvejen,
mens du synger…
tre sange.
Vælg de sange du vil, men højst tre.
Så se efter en gul lastbil, som kun har to hjul.
Når du ser den, så drej til venstre.
Gå ned af vejen…
i elleve sekunder.
Efter det ellevte sekund
vil en hund løbe hurtigt forbi dig.
Følg den hund. Den går til Starbucks hele tiden."
Jeg er venner med Tommy Lee fra Mötley Crüe.
Jeg ved ikke, om han er her…
Nu skal jeg fortælle jer en historie.
Da In His Elements blev lanceret,
min specialudsendelse fra Philippinerne, ringede han til mig.
Tommy sagde…
"Hey Bro.
Jeg har lige set I hans element.
Den var bare for sej."
Spørg mig ikke, hvorfor Tommy Lee lyder som Keanu Reeves
fra Bill & Ted's Excellent Adventure.
Sådan taler Tommy. Jeg elsker det.
"Hey, bro.
Jeg har lige set I hans element.
Den var bare for sej."
-"Tak, Tommy." -"Det var så lidt, Jo."
"Men jeg ville…
Jeg ville stille dig et hurtigt spørgsmål."
"Hvad er det, Tommy?"
"Øh, når du fortæller dine vittigheder,
siger du så, hvornår de skal grine og klappe?"
"Nej, Tommy. De taler flydende engelsk.
på Filippinerne. De elsker amerikansk underholdning.
-De forstår alle vittighederne." -"Er det rigtigt?
Det er for sejt!"
Jeg siger: "Tommy, Mötley Crüe har været på turné over hele verden i 45 år.
Har I aldrig været på Filippinerne?"
"Aldrig."
-"Hvorfor ikke?" -"Vi troede ikke, de ville forstå os."
"Tommy, de forstår jer,
og de synger jeres sange bedre end jer.
Bare spørg Journey."
Nu sidder der nogen og tænker: "Lige et øjeblik.
Er Steve Perry fra Filippinerne?"
Steve Perry har ikke sunget for Journey i over 40 år!
Journeys forsanger
er en lille karaokekonge ved navn Arnel Pineda.
Lillebitte! Han synger fantastisk.
Sikke en drøm!
Han accepterer ingen forhindringer.
Sådan skal det gøres.
Hvis I vil være motiverede, så følg Arnel Pineda.
Han bor i et udviklingsland og vil være rock'n'roll-stjerne.
Jeg vil ikke høre folk sige:
"Det er svært her. Der er få muligheder."
Følg hans eksempel!
Jeg ved, det er svært for os alle.
Men det er en helt utrolig historie.
Jeg vil lave en TV-film om ham.
Jeg vil skrive en TV-serie med 4 afsnit og sælge den til Netflix.
Denne gang skal I fandme købe den!
For jeg vinder en Emmy!
Jeg vinder en Emmy for den!
Jeg vinder en Emmy!
Jeg ved, hvilken scene der vil få mig til at vinde den Emmy.
Jeg vil skrive den.
Den bliver genial.
Arnel synger for fuld kraft på en karaokeklub.
Så kommer hans mor. "Arnel!
Hvad laver du her?
Hvorfor synger og danser du?
Du burde være i børnehave!"
"Mor, det vil jeg ikke!
Jeg vil være rock'n'roll stjerne!"
"Du kan ikke blive rock'n'roll stjerne! Du er fra Filippinerne!
Her i familien,
er ingen af os rock'n'roll-stjerner!"
"Jeg har en smuk stemme.
Jeg vil udleve min drøm, som rock'n'roll stjerne!"
"Du kan ikke blive rockstjerne!
Du bliver sygeplejerske som resten af familien!"
-"Jeg vil ikke være sygeplejerske!" -"Du skal være sygeplejerske!"
Så kommer hans far.
"Så er det nok. Hold så op med at skændes."
"Undskyld, jeg kommer for sent, Arnel.
Jeg fik vist vejen til Starbucks.
Skat,
hvis Arnel vil være rock'n'roll stjerne, så lad ham dog prøve!
Vi har nok sygeplejersker i familien."
"Jeg er bekymret for, hvordan det går ham, når jeg ikke lever mere!
Tænk, hvis jeg ikke har været en god mor,
fordi jeg ikke gav min søn god vejledning.
Nu får han ikke dagpenge."
"Hold nu op.
Lad ham udleve sin drøm. Han har en smuk stemme!
Hvis der sker noget med ham, når vi er gået bort,
har vi masser af sygeplejersker i familien.
Hvad siger du så, min skat?
Lad ham udleve sin drøm!"
"Du har ret.
Arnel,
udlev din drøm og bliv rock'n'roll stjerne."
"Tak, mor. Tusind tak."
"Sådan."
"Din mor og jeg giver dig vores velsignelse.
Arnel, udlev din drøm."
"Tak, far."
"Selv tak, min søn.
Gå så op på den scene. Vis os, hvad du kan."
"Det skal jeg nok, far."
-"Arnel!" -"Ja, far?"
"Arnel,
Du skal love mig en ting. Når du udlever din drøm..."
"Hvad er der, far?"
"Så bliv ved at tro på dig selv."
Det giver mig da en Emmy!
Jeg fortjener en Emmy!
Hvad kan vi lære af den historie?
Udlev din drøm,
ligemeget hvor store forhindringerne er.
Du skal nok klare det! Det er en smuk historie.
Og derudover
er det en smuk historie om kærlighed mellem forældrene,
som taler om tingene!
Det er det vigtigste i et forhold.
Hvis vi taler sammen, løser tingene sig.
Det er det vigtigste i et forhold.
Det kan vi også lære af den film.
Alle forhold ender, fordi ingen taler sammen.
De hader at tale sammen.
Et forhold går i stykker, når man ikke taler sammen.
Mænd hader at tale!
Kvinder elsker at tale.
Bare tal om tingene!
Hvis du ikke vil tale med hende på det tidspunkt, så tal med en anden.
Ikke hvem som helst.
Ikke med din bedste ven. Så går det forhold også i stykker.
Din bedste ven hadede hende.
Han ventede på, I slog op.
"Ved du, hvad hun gjorde?"
"Det behøver du ikke fortælle mig.
Sådan har hun altid været!"
Det er sgu da ingen hjælp!
-"Jeg har ikke sagt noget." -"Det behøver du ikke, bro!"
Du skal ikke lytte til ham. Hold dig væk fra ham.
Tal med en, der ikke kender jer.
En terapeut!
Betal for det! Hundrede og ti dollars for en time.
Lad lægen finde ud af det.
Du vil nyde det.
Gå ind i rummet.
Alle elsker at betale 110 dollars.
"Ved du, hvad den heks gjorde?"
Tal i en time.
Så tænker din læge over det, og siger:
"Jeg har set på tingene. Du tager fejl!"
"Gå hjem og sig undskyld."
"Okay. Tak."
Sådan virker terapi!
Derfor bliver jeg sur, når folk griner af terapi.
Alle har brug for terapi!
Man skal ikke være flov over det.
Man skal ikke grine af folk, der går i terapi.
"Han går i terapi. Han må være skør!"
Det er for langt ude!
Ingen er for skøre til at gå i terapi.
Vi er skøre allesammen.
Du er skør. Du er skør. Du er skør.
Vi er skøre allesammen.
Er du nogensinde gået alene på gaden,
og set på en anden person, der taler til sig selv.
Så siger du til dig selv:
"Se den skøre idiot, der taler med sig selv!"
Hvem taler du med?
Du går alene.
Du siger til dig selv, du skal se på noget, du allerede ser på!
Din skøre idiot!
Tal om det. Det føles godt. Find ud af det.
Mænd hader det. Vi kæmper til det sidste.
"Vil du tale med mig?"
"Nej. Du ved, hvad der skete. Du opfører dig, som om du ikke ved det.
Nu prøver du at få mig til at sige det. Du ved, hvad du gjorde."
"Nej! Jeg aner ikke hvad jeg gjorde, derfor spørger jeg!"
"Hvis du skal spørge, så fuck det.
Der skete ingenting.
Der skete ingenting!
Jeg er vred uden grund!
Jeg har bare lyst til at være sur!"
"Du er skideskør!"
-"Du er skideskør!" -"Nej, du er skør!"
"Nej, du er skør! Jeg behandler dig som en voksen."
"Hvis du ikke siger noget, kan jeg ikke vide det.
Sig til mig, hvad jeg har gjort?"
"Hvis du ikke ved det, er det lige meget."
"Sig mig en ting!"
-"Vil du opføre dig sådan?" -"Ja. Sig det til mig."
"Vil du virkelig vide det?
Vil du virkelig vide, hvad der skete?"
-"Ja, det vil jeg." -"Vil du virkelig vide det?"
"Ja, sig det til mig.
Hvad har jeg gjort?"
"Da han sagde, jeg suttede spøgelsespik, og alle lo,
og du ikke sagde noget! Jeg sutter ikke spørgelsespik, bitch!
Jeg sutter ikke spøgelsespik, bitch!"
Tusind tak.
Los Angeles, Californien!
Giv et bifald til Jo Koy!
Jeg vil dele dette øjeblik med min søn!
Få min søn herud.
Vi boede nede af gaden, da jeg arbejdede på Nordstrom Rack.
Han er min højre hånd!
Det er for vildt…
Tekster af: Mia Sorgenfrei