Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Los Angeles, är ni redo?
LIVE FRÅN
Mina damer och herrar…
…Jo Koy!
Vi gjorde det, Los Angeles!
Jag har väntat länge på det här.
Vi är på Forum!
Äntligen! Två år!
Det värsta var att det här är allt jag kan,
att köra stand-up. Och när jag inte kunde göra det
tittade jag till slut på min son och sa:
"Joe, det här är det enda jag kan!"
Jag såg på min son och sa: "Vi kommer svälta."
Men vi kommer svälta skrattandes.
Det var värdelöst! Men nu är vi ute igen.
Alla har kul. Kolla, det är fullpackat.
Och några har fortfarande munskydd på och det är okej.
Det är ert val och jag ska inte driva med er.
Frys inte ut mig för det, snälla!
Det är bara min åsikt.
Men om ni vill ha munskydd ikväll, går det bra.
Men det finns en risk att ni blir smittade ikväll.
JOKOY KUL ÄR KUL
Ingen här är två meter ifrån varandra.
Du sitter precis bredvid den som kommer skratta så här…
Du har det på dig.
Jag hatade det där jävla munskyddet.
Missförstå mig inte. Alla hade dem. Alla var rädda.
Jag pratar om gamla minnen här för jag satt instängd i två år,
så det här är allt jag kan prata om.
Men alla var rädda! Munskyddet var allt vi hade.
Alla minns vi när vi kollade på tv
och nyhetsuppläsaren plötsligt sa:
"Senaste nytt! Folk dör överallt!"
"Titta på de här bilderna!" Och så visar de nån asiatisk kille som…
Faller ihop på marken. Sen kommer två i skyddsdräkt in.
Och säger "Herregud."
"Vi meddelar strax vad ni ska göra."
Vad i helvete?
Sen kom de tillbaka. "Det här ska ni göra:
sätt en pappersfyrkant över munnen."
"Då klarar du dig." Säkert? "Ja."
"Och fyll kylskåpet för vi vet inte hur länge det kommer vara."
Vad i helvete?
Jag fyllde kylskåpet i två veckor.
Jag trodde att det skulle vara över på två veckor.
Många pappor trodde att det skulle vara över på två veckor.
Men skiten höll på i två jävla år!
Och så mycket som min son äter tog maten slut på fyra dagar.
Och jag tror att jag pratar för alla pappor här inne.
Vi kände oss som hjältar när det var slut på mat.
Vi kände oss som hjältar
för alla pappor sa till sin familj:
"Jag ska ordna mat till familjen."
"Jag ska riskera mitt liv för att ge familjen
macaroni and cheese
och jordnötssmör och sylt i samma burk."
"Kan nån ge mig ett munskydd?"
Man hade det där jävla munskyddet.
Alla hade munskydd!
Vi visste inte om det skyddade oss eller inte.
Det enda vi insåg… Det här är det jag insåg.
Jag visste inte om det skyddade mig, men jag vet vad jag insåg.
När jag satte på mig munskyddet för första gången
insåg jag att min andedräkt stank.
Herregud!
Jag hade aldrig känt min andedräkt så förut!
Jag tror att jag talar för många här inne.
Det var första gången vi kände vår egen andedräkt!
Och nu tänker några med munskydd här inne:
"Jag tror jag vet vad han pratar om." Ja!
Minns ni när ni började med munskydd? Jag hade på mig det i affären
och nån stod bredvid mig och jag kände det och tänkte:
"Herregud! Är det där…"
"Den där snubben måste ha hål i tänderna eller nåt!"
Jag fick kväljningar.
"Ursäkta."
Sen gick jag till bilen och kände fortfarande samma lukt.
Och så tänkte jag: "Åh, fan! Var det jag?"
"Var det jag?"
Jävla munskydd. Jag hatar det där munskyddet.
Jag typ älskar det, för nu kör jag med tandtråd hela tiden.
Och de som har munskydd nu gör så här…
Vet du vad det är?
Det är en stor entrecôte i kindtanden.
Du måste fixa det.
Den dör.
Men jag ska vara helt ärlig. Den första månaden var värst.
Vi betedde oss likadant. Det var läskigt!
Fan, minns ni första gången ni gick?
Man ville inte dela gång med nån.
Två meter? I helvete heller! Tjugo meter!
Du går gången fram och ser nån i samma gång.
"Ursäkta, har du nåt emot att…?"
"Snälla, om du inte har nåt emot det, två meter, tack."
"Dig. Jag menar dig!"
"Snälla."
Det där var första månaden! Vi var alla rädda.
Låtsas inte som om ni inte var det.
Det var bäst att inte nysa den där första månaden.
Minns ni den första månaden? Bäst att inte nysa!
Minns ni? Man höll nysningen inne. Liksom…
"Nej!"
"Nej!" Så här ser man ut under munskyddet. "Nej!"
"Nej!"
För vad händer om man nyser?
"Superspridare!"
"Den där snubben är en jävla superspridare!"
"Nej!"
"Min flickvän har katter!"
"Jag är allergisk mot katter!"
Det var ungefär efter elva månader som vi inte brydde oss längre.
Efter elva månader.
Det var då vi sa: "Skit i munskyddet."
Minns ni det? Man gick omkring bara.
Om man behövde nysa, så gjorde man det under munskyddet.
Sen torkade man av snoret med munskyddet.
Typ: "Skit i munskyddet! Skit i munskyddet!"
"Skit i munskyddet!"
"Jag har haft det i elva månader. Det har bara ett snöre."
Jag nyser flera gånger.
Jag nyser elva gånger i rad.
Det är så jag nyser. Jag nyser inte en gång.
Jag minns att jag var på Home Depot. Jag bara körde på…
Skit samma. En snorkråka flög iväg.
En snorkråka hamnade på örat.
Av med munskyddet. Det såg ut som jag var med i en Bukkake-rulle:
"Herregud! Det var mycket!"
Mina herrar! Om era damer tittar på er nu
och frågar: "Vad är Bukkake?"
säg då inget för Guds skull.
Gör bara så här: "Jag vet inte."
"Jag vet inte varför de skrattar. Det är skumt."
"Vad skumt. Vad är det? Jag vet inte."
Och svara inte för snabbt! Du kommer sabba kvällen.
Du kommer sabba hela dejtkvällen.
"Vad är Bukkake?"
"Det är när en massa snubbar tömmer sig."
"Typ elva snubbar bara…
…och hon bara tar det."
"Vad fan tittar du på
medan jag är på jobbet, ditt äckel?"
"Din sjuka jävel!"
Nu måste ni ljuga. "Nej, nej, nej!"
Nu måste ni ljuga. "Jag… Jag googlade…
'bukett med blommor' till dig en dag
och jag måste ha stavat fel."
Jag kommer dra många skämt som börjar med: "Minns ni när?"
Minns ni när folkhälsomyndigheten CDC sa det här?
CDC sa: "Om du har lungproblem eller andningsproblem,
säg till säkerhetsvakten på stället du vill komma in på,
så släpper de in dig utan munskydd."
Och jag tänkte: "Ska vi slå vad?"
"Nu kör vi!"
Jag gick fram. Jag gick fram så här.
Killen stoppade mig. "Ursäkta. Du måste ha munskydd."
Och jag sa: "Åh! Öh…"
"Jag lider av…
…en lungsjukdom,
så jag kan inte ha ett sånt där."
Och han sa: "Vad är det för lungsjukdom som hindrar dig att ha munskydd?"
Och jag sa… Det här sa jag. Sann historia.
Jag sa: "Jag trodde inte att du fick fråga mig det."
Och han sa: "Vi måste fråga."
"Så vi kan bestämma om du får komma in eller inte."
Jag sa: "Okej, jag lider av…
…sömnapné."
Oj, fan. Hoppas att det funkar!
Och då säger han: "Vad är det?" Och jag tänker: "Fan!"
Och jag säger: "Det är en sömnstörning
och mina lungor… alltså, när min hjärna somnar
så gör mina lungor det också."
"När min hjärna säger 'Godnatt,' säger mina lungor 'Vi ses!'"
"Och sen ligger jag så här."
Han säger: "Vad i helvete?" Jag säger: "Jag vet! Eller hur?"
Jag försöker gå in.
Han säger: "Jag har några frågor till."
"Jag tror dig, men jag har lite svårt att förstå."
"Om du inte sover på natten
och du inte andas,
hur kan du vara uppe nästa dag
för att gå och shoppa?"
Jag säger: "Åh, det är lätt. Jag har en CPAP-maskin,
som hjälper mig att sova på natten och som hjälper mig att andas."
Och jag försöker gå in.
Han säger: "Okej, bara några frågor till."
Jag säger: "Seriöst, vad är det här?"
"Vad är din fråga?"
Han säger: "Maskinen hjälper dig alltså att andas…"
"Ja, maskinen hjälper mig att andas." "Men hur?"
"Står den bara där?" "Nej, det finns en slang."
"Det är en slang som pumpar luft in i lungorna och då kan jag andas."
"Okej? Jag måste gå in nu."
Och han säger: "En fråga till."
"Vad är det? Vad har du för fråga?"
Han säger: "Hur kan den där slangen vara kvar på ditt ansikte?"
Och jag säger:
"Jag måste ha en…
…en mask. Fan ta dig. Jag kommer strax tillbaka."
"Jävla svin. Är du detektiv, eller?"
Ingen tar sömnapné på allvar!
Alla skrattar när jag säger att jag har det problemet.
"Det är roligt!"
Det är ett allvarligt problem!
Folk med sömnapné kan säga att de kämpar mot döden varje natt.
Jag är så här nära att dö
och jag vinner för fan varje gång.
Jag vaknar upp som en överlevare.
Vem kan säga det? Att vara så här nära att dö varje natt?
Jag kan! Sömnapné.
Men ingen respekterar det,
för att jag måste ha en stor jävla… mask!
Det är därför killar hatar det.
Det enda som botar oss är den jävla masken.
Man kan inte operera.
Och därför hatar killar att erkänna att de har sömnproblem.
De säger att de snarkar tills de dör.
Och de dör verkligen!
Jag lovar att det finns en kille här
med flickvännen bredvid som säger: "Lyssna nu, din jävla…"
"Lyssna, din jävla idiot!"
Titta! Alla pekar! Klockrent!
Alla bara… Titta! Titta, hon är så glad.
"Här! Den här jäveln här!"
Där!
-Vad heter du? -Dylan.
Dylan.
-Hur länge har du varit ihop med Dylan? -Fyra år.
Fyra år.
Och han lyssnar inte?
-Absolut inte. -Kolla! "Absolut inte."
"Fan heller! Jag ska inte ha det där!"
"Jag sätter inte på mig den där. Jag dör hellre!"
Han är allvarlig!
Fyra år! Hon älskar dig, mannen. Sätt på dig den jävla masken!
Den kommer rädda ditt liv! Är ni gifta?
Och han lyssnar inte ändå?
-Ska ni gifta er? -Ja och han vill ändå inte ha den.
Och han vill ändå inte ha den. Strunt i honom. Låt honom dö.
Strunt i honom.
Strunt i Dylan. Strunt i Dylan!
Det kommer det stå på gravstenen. "Strunt i Dylan."
"Strunt i Dylan. Han borde ha varit här." Han borde ha varit här!
Herregud!
Dylan, det är redan klart.
Hon vill gifta sig med dig.
Varför är du generad?
Den här kvinnan älskar dig. Hon ger dig… Kolla.
Hon har din ring. Ni dejtar inte längre.
Det är inte pinsamt. Om du var singel skulle jag förstå.
När jag var singel hatade jag det.
Den där skiten… Minsta chansen till ett förhållande,
borta, så fort man sätter på den där jävla masken.
Det var för jävligt!
Det gick så långt att när jag var med en brud
så sa jag efteråt: "Du måste gå. Nu."
En tjej blev sur och sa: "Vad fan? Seriöst?"
"Ska du ha sex och sen kasta ut mig? Är jag en jävla hora, eller?"
Jag sa: "Nej! Det är inte därför."
"Det är bara det att jag måste ha… nåt när jag sover
och det är pinsamt och jag vill inte att du ska se det."
"Det är inte alls så. Jag gillar dig. Jag vill fortsätta dejta."
"Det är bara det att jag måste ha den där grejen."
Och hon sa: "Herregud, du skrämde mig!"
"Jag kände mig verkligen som en hora!"
"Jag gillar dig! Du behöver inte vara generad!"
"Jag gillar dig. Det var därför vi gick längre. Sluta!"
"Om du måste ha nåt på dig, så ha det."
"Är du säker?"
"Ja! Herregud!"
"Sluta! Jag gillar dig. Vad är det för nåt, tandställning?"
"Det är nåt mycket större."
"Det struntar jag i. Sätt på dig det."
"Är du säker?" "Ja! Jag gillar dig!"
"Sätt på dig det!"
"Okej då…"
Och så sätter jag på mig fanskapet…
Jag vaknar upp nästa morgon. Tom säng.
Bara en lapp där det står: "Jag visste inte att du var Bane."
Så jag hajar, Dylan, om du var singel! Men hon älskar dig.
-Vad heter du? -Erin.
Erin. Erin älskar dig, Dylan!
Hon bryr sig inte om du har en mask.
Hon vill att du ska leva. Hon vill gifta sig med dig.
Hon vill att du ska vara här för evigt. Och jag med!
Så skaffa den där masken.
Om du var singel…
Hör du, det finns andra saker hon blir äcklad av med dig.
Tro mig.
Har du spelat in honom nån gång?
-Ja. -Har du?
Har han sett det i 4K? Herregud, fan för honom!
Min mamma spelade in mig med en videokamera.
En videokamera!
Och det är säkert några 13, 14-åringar här inne som tänker:
"Vad i helvete är en videokamera?"
Ni vet kameran i telefonen?
Det var en separat manick förut.
Och den var jättestor. Stor som…
Har den äran idag
Zoom, zoom, zoom.
Zoom. Tryck, zoom. Zoom.
Har den äran…
Min mamma spelade in mig med en videokamera.
Vet ni vad jag menar? Inte 4K. En gammal…
Det var under sent 90-tal som hon spelade in mig.
Och grejen var att hon spelade in mig klockan tre på morgonen när jag sov tungt.
Och grejen med videokameror på den tiden
var att man inte behövde ljus för det fanns en knapp
där det stod "mörkerseende".
Mamma tryckte på den och det blev The Blair Witch Project.
Hon gjorde en dokumentär: "Min son…"
"Min son säger att han snarkar."
"Men han snarkar inte. Han håller på att dö."
"Vi ska titta närmare. Kom med här."
Vet du vad jag tror, Erin? Jag tror
att Dylan behöver se det i verkliga livet för att verkligen uppleva det.
För på telefonen… Man kan se vad som helst på telefonen
och ändå inte få samma känsla som Erin känner varje natt
när hon ser sin fästman tyna bort.
Så det här är för Erin.
Vi ska ha lite rollspel.
Jag är Dylan. Och du är Erin. Är du redo?
Det här är det Erin ser varenda jävla natt. Känn det!
Känn känslan som hon känner.
Gå in i din roll!
Redo? Det här är du, varje natt. Så här sover du.
Kolla! Hon säger "Ja!"
Vet du, Dylan? Dina egna händer försöker väcka dig.
Visste du det? Dina egna händer gör så här…
Vet du hur du ser ut när du sover?
Jag lovar att du ser ut så här.
Du ser ut som om ett spöke
pressar in sin kuk i din mun
och du suger spökkuk hela natten…
Och Erin säger: "Sluta suga den där spökkuken!"
"Dylan, sluta suga spökkuk, snälla! Sluta!"
Och du fortsätter…
En hel rad av spöken vid sängens fotända. En hel rad…
Och de säger: "Hörni, han tror att han snarkar. Kom, två i taget!"
Han säger: "Vad i helvete?"
"Hörni, Dylan är en tokig jävel. Kom igen!"
"Tre, tre!" "Herregud!"
"Shit!"
"Tre kukar, Dylan? Sluta!"
"Sluta suga spökkuk!"
Har du tänkt på det,
Dylan, att när du vaknar mitt i natten så vaknar du så här?
Spök-Bukkake.
Jag säljer CPAP-maskiner vid försäljningsbordet.
Det vore ju så kul
om jag hade CPAP-maskiner vid försäljningsbordet.
Jag skulle vara den enda…
Jag skulle vara den enda artisten som säljer CPAP-maskiner
vid försäljningsbordet!
Det skulle vara jättekul.
Folk som säger efter showen:
"Jo Koy var inte bara rolig, utan han har nog räddat mitt liv också."
"Tack, Jo Koy."
Jag har informationsreklam.
Dylan, gör min informationsreklam.
"Hej. Jag heter Dylan."
"Hej. Jag heter Dylan och i flera år
var jag beroende av att suga spökkuk på natten."
"Jag brukade säga till min fru att jag 'snarkade.'"
"Men så gick jag och såg Jo Koys komedishow
och köpte en CPAP-maskin."
"Och kan ni tänka er? Inget mer spökkukssugande!"
"Men gissa vem som suger kuk nu?"
"Erin."
"Tack, Jo Koy!"
Minns ni när toapappret tog slut?
Vad i helvete är det här för pandemi? Toapappret tog slut!
Jag hade aldrig sett människor bli monster!
På nyheterna såg man folk med kundvagnar
fulla av toarullar, när de sprang till bilen
och nån som jagade bakom och skrek:
"Mitt rövhål kliar också, subba!"
"Vad ska jag göra med mitt kliande rövhål?"
"Subba!"
Det var läskigt!
Folk som slår ner varandra för toapapper, som om det inte fanns nån annan lösning!
Min mamma har varit beredd på toapappersbrist.
Hon har förberett sig för toapappersbrist
sen den dagen hon kom till det här landet.
När toapappret tog slut
sa min mamma: "Vad händer? Jag förstår inte."
Toapappret har aldrig tagit slut för min mamma!
Min mamma kan använda en toarulle i ett helt år!
Ett år!
Och jag vet att det finns kvinnor här som tänker: "Hur fan är det möjligt?"
Det ska jag säga er.
Det här är bara för kvinnor som inte är från Filippinerna.
Jag ska berätta min mammas hemlighet
som gör att hennes toapapper aldrig tar slut.
Och det är bara för kvinnorna som inte är från Filippinerna.
När min mamma kissar
torkar hon sig inte.
Jag hörde en kvinna säga: "Blä!"
Kolla. Hon håller för munnen! Och hon viftade!
Kolla! Hon där med jeanskläder.
Jeansjacka. Hon sa: "Blä!"
Som att hon sa: "Herregud!"
"Herregud!" Och sen gjorde hon så här. "Det var jag!"
"Det är… Blä! Blä!" Kolla på henne!
Jag ska berätta varför. Vad heter du?
Eileen.
Eileen, jag ska berätta varför hon inte använder papper.
Okej, Eileen?
För hon tvättar sig med vatten. Så blä på dig, subba.
Var aldrig respektlös
mot min mammas snippa i Los Angeles!
Min mammas snippa är den renaste snippan
i Los Angeles!
Jag tar tillbaka det där.
Jag menade det inte. "Subba" var ett "ömhetsuttryck."
Jag älskar dig.
Jag brukade säga samma sak, Eileen.
Det är sant. Jag sa: "Mamma, varför torkar du dig inte bara?"
"Torka dig bara!"
Och mamma sa snabbt! Med sin snabbhet!
"Vill du att jag bara ska torka mig? Tycker du att det är rent, Joseph?"
"Att kissa och sen torka sig,
och torka kiss över hela snippan?"
"Tycker du att det är rent, Joseph?"
"Att kissa och sen smeta ut kisset över snippan?"
"Och göra den sur? Sur snippa?
"Jag tvättar den, Joseph, med vatten!"
"Sprillans ny!"
Va?
När man tänker på det är det ju lysande! Hon har rätt!
Hon var förberedd. Hon hade aldrig slut på toapapper.
Och hon hade aldrig en sur snippa!
Kvinnor håller med.
Jag ser några kvinnor som tänker: "Ja, faktiskt."
Det är en lysande idé.
Kanske en sån där hund… Ni vet, en sån där bärbar hundskål?
Som man kan veckla ut och stänga?
Det ser ut som en liten cirkel och sen vecklar den ut sig till en…
Kanske ska börja med det.
Det är det min mamma har!
I en lite annan version. Hon kallar det en tabo.
Det är en kopp!
Många undrar nog: "Vad är tabo?"
Särskilt de som inte är från Filippinerna. Jag ska berätta vad en tabo är.
En tabo kan vara vad som helst.
En kaffekopp med trasigt handtag,
ett tomt margarinpaket,
eller min mammas favorit: en jättestor läskmugg.
"För att den innehåller en komma tre liter vatten, Joseph!"
"Jag kan tvätta den, eller hur?"
Och min mammas tabo är alltid på samma ställe
som det alltid varit på sen hon flyttade till det här landet:
mellan duschen och toaletten.
Det där utrymmet kallas "tabo-gatan".
Och det är där min mammas särskilda kopp är.
Och jag vet att många icke-filippiner tänker:
"Varför berättar du det här, Jo Koy?"
Jo, jag ska berätta varför.
Säg att du börjar dejta en filippinsk tjej och att det går bra.
Du går hem till henne och du sover över.
Du vaknar nästa morgon,
borstar tänderna och tänker: "Jag behöver en kopp."
Använd för fan inte den koppen.
Det är ingen kopp för din mun.
Min mamma och pappa skilde sig när jag var tio, elva år.
Vi är fyra. Robert, Rowena, Gemma och jag.
Vad min mamma än behövde, fick hon.
Hon var mamman och pappan. Det har jag alltid sagt.
Det spelade ingen roll vad hon ville ha. Man fixade det.
Inga frågor. Man fixade det.
Och vi lyssnade på vår mamma.
Och grejen är: Vad hon än bad om.
Ibland gick mamma till badrummet
och glömde att fylla hennes tabo.
Och det var så klart den yngsta som skulle fylla den.
Det hände alltid…
Det hände alltid när det var kompisar hemma.
Jag leker med kompisarna i vardagsrummet
när jag plötsligt hör: "Joseph!"
"Joseph!"
Och jag förstår på akustiken
att mamma glömt att fylla hennes tabo.
"Joseph!"
Min kompis frågar. "Varför svarar du inte din mamma?"
Och jag säger: "Du vill inte veta vad hon vill."
"Håll käften."
"Joseph, jag hör dig!"
"Fan!"
Jag går så långsamt hallen fram,
öppnar badrumsdörren och där sitter hon
med sin tabo.
"Varför tog du så lång tid på dig?"
"Det är helt torrt nu."
"Fyll den åt mig!" "Herregud!"
Jag blir så arg. "Herregud!"
"Jag är för gammal för det här, mamma! Jag borde inte se det här!"
"Jag är för gammal, mamma!"
Och mamma säger: "Se vadå?"
"Joseph."
"Vänd dig."
"Vänd dig. Se vadå?"
"Den här?"
"Du har bott här inne."
"Det här var ditt gamla hem innan vi flyttade in i det här huset."
"Hjälp mig att tvätta ditt gamla hem!"
"Herregud!"
Jag fyllde koppen med iskallt vatten
och sprang därifrån.
Mamma skrek…
"Det är iskallt!"
"Du gör att min snippa får lunginflammation!"
Min kompis sa: "Gjorde du så att din mammas snippa fick lunginflammation?"
Och tänk, det är ganska coolt.
Det är det jag gillar med komedi.
Jag kan berätta om min kultur
och ni kan relatera till det, eller inte. Det är okej.
Men ni kan lyssna till min historia och tänka: "Herrejävlar."
Har ni tänkt på att vi från Filippinerna älskar svarta?
Vi älskar svart kultur.
Man behöver inte förklara nåt för oss.
Vi hajar. Det är nästan som om vi var samma.
Maten… Har ni sett vår mat? Det är nästan som soul food!
Vi har så mycket själ. Vi sjunger. Det är galet.
Jag tror att det är det spanska inom oss.
Det spanska inom oss. Det är därför.
Och där det finns mexikaner…
Där det finns mexikaner…
Av alla latinamerikaner är mexikaner…
De är ett stolt folk, men…
…de identifierar sig så mycket med filippinier
på grund av det spanska blodet vi har.
Och det är därför de kommer och ser mig, för att de identifierar sig.
De tänker: "Vad i helvete? De är precis som oss!"
Och de är här. Det är så man vet att det finns mexikaner här.
Så fort jag säger: "Mexikaner…"
Så börjar de vissla.
Det är så man vet att det finns mexikaner här,
för ingen visslar så bra som mexikaner.
Blunda. Det är som om du är i ett fågelreservat.
Så vackert!
Ingen kan vissla så fint.
Ingen likt den andra!
Deras barn känner igen visslingen.
De kan tappa bort ungarna i köpcentret och behöver bara vissla.
"Papá? Papá!"
"Papá!"
Jag vill bara att ni mexikaner ska veta
hur lika vi är.
När spanjorerna lämnade Filippinerna lämnade ni allt där.
Det är därför vi är likadana. Förstår ni vad jag menar?
Det är därför vi beter oss på samma sätt.
Deras kultur är som vår.
De gör allt. Ni jobbar hårt, vi jobbar hårt.
Fiesta? Fiesta!
Mariachi? Karaoke! Sak samma.
Ingen vill egentligen höra det.
Men till och med våra ord är desamma,
för när ni stack lämnade ni era jävla ord kvar
och vi tog dem.
Ni lämnade dem där, så vi tog dem.
Men vi ändrade på dem.
Vi förvandlade era svordomar till efterrätter.
Det ska ni veta. Jag vill att alla mexikaner ska veta det.
Om du har en kollega från Filippinerna
ska du veta att vi tog era svordomar och förvandlade dem till efterrätter.
Så bli inte arg om en liten filippinsk dam
kommer till jobbet en dag och går in i fikarummet
med en efterrättsbricka och kommer fram och säger:
"Stoppa den här i munnen, puto."
Bli inte arg. "Vad kallade du mig?"
Jag hajar, på ert språk betyder puto "hora".
Men på vårt språk
är det en utsökt efterrätt med kokosnöt
och hon vill bara att du ska stoppa den i munnen
"puto".
Jag säljer putos efter showen.
Det är det galnaste försäljningsbordet!
CPAP-maskiner och tabos!
Det är i själva verket alla koppar och tomma vattenflaskor ni inte använder.
Vi diskar dem och sen signerar jag dem.
Vissa av er kommer köra hem ikväll.
Du ser på din fru och säger: "Vi kanske skulle skaffa en tabo."
Jag säger inte att det är smutsigt.
Men ibland när kvinnor går på toa,
särskilt ikväll när det är dejtkväll för vissa av er,
och på en dejtkväll springer man snabbt på toa
för att inte missa showen
och sen springer man snabbt tillbaka. Men man kissar
och skyndar sig. Och så här är det med kvinnor när ni kissar och torkar er.
Jag trodde alltid att vaginan var ömtålig och skör.
Men kvinnor struntar blankt i…
De skiter fullständigt i…
Som om de oljade in en basebollhandske.
Typ: "Torka nu då, snippan. Kom igen!"
Och sen springer de tillbaka till sin plats. "Missade jag nåt?"
"Nej då, du missade inget." "Okej, bra."
Och sen går resten av kvällen bra och sen går ni hem.
Allt går bra.
Men du har glömt vad du gjorde, hur aggressiv du var.
Och det är många som lämnar pyttesmå presenter där nere.
Vad?
Ni gör ju det! Låtsas inte som om ni inte vet vad jag pratar om…
Pyttesmå toapappersbitar.
Pyttesmå roliga presenter.
"Klittsand."
Och det är där. Du hade glömt bort det. Och nu går han ner på dig och gör så här.
Och du säger: "Vad är det?" Han säger: "Inget!"
För vi säger aldrig nåt.
Vi säger aldrig nåt! Så mycket älskar vi er.
Så mycket älskar din man dig.
Vi kommer äta det där jävla toapappret.
Vi skiter i det.
Ät skiten. Ät den.
Det tog två veckor för att få gå ner på dig.
Tror du att vi vill sumpa det för en pytteliten spottboll?
Ät skiten! Vissa är stora och vi tuggar i oss det så här…
Och spottar ut det… Alla gör det.
Alla killar här inne vet vad jag pratar om.
Du äter det, du äter det…
Dylan! Dylan äter upp en hel rulle toapapper.
Naturlig mjukhet, varje dag.
Jag säger inte att det är äckligt. Det är okej.
Jag klandrar er inte. Det är okej!
Vi äter det. Det är där. Skit samma!
Inte som ni. Vad gör ni mot oss?
Ni får oss att känna oss äckliga.
Ni får oss att känna oss så äckliga. En liten gnutta ludd!
En liten gnutta ludd på spetsen
och sen blev det ingen avsugning.
Era svin!
Ni ser det och säger: "Vad fan?"
"Sug din egen kuk. Jag kan inte!"
"Jag kan inte!"
Min son har det bra.
Han behöver inte tänka på att fylla på mammas tabo.
Det finns en bidé nu.
Min son har en bidé. En grym bidé.
När man kissar på natten öppnas locket, ljuset tänds.
"Kissa här." Säger den. Typ, "Kom hit och kissa." Den pratar.
"Läget, grabben? Kom hit. Kissa i min mun."
Det är det coola med den här generationen.
De har allt. De har allt de behöver.
De behöver inte tänka på all skit vi var tvungna att gå igenom.
Fan. De har det bra.
Jag tyckte synd om min mamma. Jag vet inte hur min mamma gjorde det.
Jag har alla verktyg för att hålla koll på min son.
Jag önskar… Om min mamma hade haft det… Herregud.
Om jag inte var hemma
när min mamma sa att jag skulle vara hemma, blev hon galen.
"Var hemma till tio, snälla Joseph. Var hemma till tio."
Halv tolv. "Herregud!"
"Herregud! Var är han?"
"Nån har kidnappat Joseph igen!"
"Nån har kidnappat Joseph igen,"
vilket betyder att jag hade blivit kidnappad förut.
Jag blev aldrig kidnappad.
Med min son? "Hitta min son"-app.
Jag trycker på en knapp. Om han inte svarar på mina meddelanden…
Jag skickar fem meddelanden. "Hej, var är du?" Inget svar.
"Hej, svara." Inget svar.
"Hej, var är du?"
Trycker på "Hitta min son"-appen och min son
står som en liten emoji framför 7-Eleven så här.
Och jag kan gå och lägga mig!
Det som ungarna har är otroligt.
Och man måste berätta för dem hur bra de har det.
De kan ladda ner en film på mindre än fem minuter.
Mindre än så. En minut!
4K, de kan kolla på en film.
Man måste berätta för dem hur svårt det var för oss,
vad vi var tvungna att göra för att se en ny film.
"Nya filmer släpps på tisdagar" på Blockbuster Video,
och de utlovade 100 exemplar av Jurassic Park
och så kom man dit tidigt och sprang fram till skyltväggen
och kollade alla fodral där det stod
"Slut i lager".
"Fan!"
Och sen sprang man till disken.
"Har nån lämnat tillbaka Jurassic Park?"
Och han säger: "Nej, men det kommer in om två timmar."
"Då väntar jag!" Och så stod man där vid disken
och glodde ut mot återlämningsinkastet som en nörd
och bara spejade.
Så såg man folk som lämnade in filmer
och man försökte läsa dem snabbt.
Man såg en med bokstäverna J och U. Och man tänkte: "Jag tror det var…"
"Jag tror att han precis lämnade in Jurassic Park!"
"Jag såg ett Ju och ett U! Det var nog Jurassic Park!"
"Jag har varit här i fyra timmar. Snälla!"
Och killen säger: "Här, kompis."
Och man säger: "Tack så mycket. Yes!"
Sen kollar man på den: "Jumanji? Jag vill inte ha den här!"
Ungen har det så bra!
Jag dricker flaskor…
Jag dricker flaskvatten
och började med det… 9.5 pH heter det
och det var min son som sålde det till mig.
Det är den generationen. De har det så bra.
Jag betalar typ fem dollar per flaska. Vad i helvete håller jag på med?
För en dag kom min son hem från skolan.
Det var i fjärde klass.
Jag vet inte vilken klass. Han var…
Han var jätteliten och kom med en lapp från läraren där det stod:
"Vänligen packa ner flaskvatten till er son."
"Gärna tre flaskor, för vi ska stänga av dricksfontänerna."
Jag tänkte: "Va?" De sa: "Helst 9.5 pH."
"Ge dem nyttigare vatten."
Jag sa: "Joe, vad är 9.5 pH-vatten?"
Han sa: "De vill att vi ska dricka 9.5 pH-vatten."
"Det är nyttigare vatten för oss. Det är verkligen nyttigt."
"Vad betyder pH, Joe?" Han sa: "Perfekt hydrering."
Jag sa: "Va?"
Han vet ju inte vad det är. Ingen av oss vet.
Jag sa: "Varför stänger de av dricksfontänerna, Joe?"
Han sa: "Det är fluorid i vattnet
och det är inte bra för en,
så de tänker stänga av alla dricksfontäner,
för att det är fluorid i vattnet."
Jag sa: "Joe, du borstar ju inte dina tänder."
"Du borde dricka allt det där vattnet."
Fluorid i vattnet!
De stänger av alla dricksfontäner i skolan.
Stäng av dem!
Jag var tvungen att köpa flaskvatten åt ungen.
Vad i helvete? Vi drack ur den där dricksfontänen!
Jag artade mig väl bra. Tror jag.
Det gjorde många tror jag.
Vi gillade stunderna vid fontänen. Minns ni det?
När varje klass skulle gå ut?
Varje klass kom ut
och ställde sig i en lång rad framför dricksfontänen
och varje unge fick tio sekunder på sig att dricka så mycket vatten man kunde.
Och alla andra barnen räknade.
"Ett ettusen, två ettusen,
tre ettusen, fyra ettusen…"
Och den där ungens mun gör…
"Fyra ettusen, fem ettusen, sex ettusen…"
"Sju ettusen, åtta ettusen…"
Och den där ungen kämpar!
För att rörmokaren som installerade fontänen
ställde in så lågt vattentryck
så att det nästan inte rann över munstycket!
Och han sög och slickade!
Hur nyttigt var det?
Sög…
Och vad var den där gröna, sträva skiten?
Vad i helvete var det? COVID-14?
Ungarna vet inte ens vad en slang är!
De vet inte vad en vattenslang är. Det var vårt flaskvatten.
Man körde runt i fem timmar.
Kollade på sina vänner. "Är ni törstiga?" "Ja!"
Och man stannade vid första bästa hus
som hade en vattenslang i trädgården.
Det var gemensamt. Vem som helst kunde använda den.
Allmän egendom!
Och så sprang man. Vi sprang som fan! Alla sprang.
Vem skulle ta slangen först? "Jag tog den först!"
Killen trodde att han vann, men det gjorde han inte!
För han visste inte att det finns vatten i mitten på slangen
som kokat upp till 200 grader!
Nu skulle han få munnen full med lava. "Sätt på!"
De här ungarna vet inte ens vad en slang är!
De vet inte vad en slang är!
Jag frågade min son: "Joe, vet du vad en slang är?"
Han sa: "Är det så brudarna på klubben pratar?" Jag sa: "Joe…"
De har det så bra.
Men jag gillar det. Det ska jag säga.
Jag älskar den digitala tiden vi lever i, alla saker vi har.
Jag älskar det.
Det är lättare att uppfostra ett barn, eller hur?
Hans mamma och jag har varit skilda länge,
men vi är nära varandra och vi är bra föräldrar tack vare verktygen.
Förstår ni vad jag menar? Tack vare FaceTime,
tack vare kameraappar och allt sånt, så kan vi hålla ögonen på honom.
Och vi jobbar ihop som ett team. Jag älskar det!
Hon bor på samma gata som jag.
Hon har alla koder till mitt hus.
Hon har allt… Vad jag än behöver. Om han sover hos mig
och jag är på turné, då kan jag bara ringa på FaceTime
så går hon över och gör det som behövs.
Det är det bästa läget. Jag älskar det.
Men grejen är
att hur många verktyg vi än har är tonåringar fortfarande tonåringar.
Han gör samma galna grejer som jag gjorde som barn.
Och han bryr sig inte!
Han tror att han kommer undan med det. Jag förstår inte hur.
Han vet att jag har alla dessa kameror. Han skiter fullständigt i det.
Perfekt exempel. Jag skulle till Connecticut.
Det här var när han var 15.
Jag skulle till Connecticut, och jag sa till min son.
Jag sa: "Joe, lyssna. Jag ska till Connecticut, okej?"
"Och om du har fest så kommer jag veta det."
"Så ha inte fest."
Och min son sa: "Pappa, jag kommer inte ha fest."
Jag sa: "Joe, lyssna på mig. Ha inte fest, okej? Gör det inte."
Han sa: "Pappa, jag kommer inte ha fest."
"Jag lovar. Jag ska inte bjuda nån."
Jag sa: "Lyssna nu. Om du har fest, Joe,
och en av dina kompisar hoppar i poolen
och bryter nacken
så kommer de stämma mig
och allt jag jobbat så hårt för,
som jag vill ge dig när jag lämnar den här jorden,
det kommer gå till idioten Dave
för att han dök på grunt vatten klockan två på morgonen
när ljuset var släckt."
"Vill du ge allt till idioten Dave?"
Han sa: "Nej, pappa! Oroa dig inte."
Jag sa: "Lova mig." "Jag lovar!"
Jag åker till Connecticut.
Klockan fem på morgonen i Connecticut
betyder att klockan är två på morgonen i LA.
Det här vaknar jag till.
Det är min kameraapp. Jag öppnar den.
Ungar som går från huset till poolen.
"Jävla svin!"
"Ditt jävla svin!"
"Fan! Din lögnare!"
"Hur många ungar är det?"
"Fan!"
Den sista ungen som gick förbi kameran var min son.
Så här gick han förbi kameran.
Jag ringde hans mamma på FaceTime.
"Hallå. Du anar inte vad fan din son gör nu."
"Herregud, vad gör han?"
"Han har fest för fan!"
"Va? Han sa att han sov."
"Så helvete heller! Han har fest och de är i poolen."
"Vad i helvete?" "Jag vet! Vad i helvete?"
"Vet du vad jag sa till honom?" "Vad sa du?"
"Jag sa att om nån hoppar ner i poolen
så bryter den nacken. Och då stämmer de mig."
"Ja, jag vet det!" "Och om de stämmer mig…"
"Vad är det med det?" "Om de stämmer mig, inga pengar för dig!"
Hon sa: "Vad fan?" Jag sa: "Vad fan?"
Hon sa: "Nu går vi!" Jag sa: "Nu går vi, för fan!"
Så vi går in i hennes bil.
Hon sätter mig på passagerarplatsen.
"Din son är ett jävla svin." "Jag vet!"
Jag sträcker mig efter säkerhetsbältet.
Vi åker uppför uppfarten. Alla ljusen släcks.
Alla ungarna sticker. Hon går fram till ytterdörren.
"Öppna dörren!"
"Joe! Öppna dörren, för fan!"
Han öppnar dörren. Låtsas som att han precis vaknade.
"Vi vet att du inte sov. Dessutom är dina fötter blöta."
"Jag fattar inte att du hade fest."
"Din pappa är så arg."
"Vad pratar du om?'"
"Din pappa är så arg."
"Vad menar du att pappa är arg?'"
"Din pappa är arg."
Telefonen var fortfarande kopplad till Bluetooth.
Jag skrek på framsätet i en hel jävla kvart.
Det här är min fjärde specialshow med Netflix.
Men jag ska säga er
att jag har en hatkärleksrelation med Netflix.
Jag ska säga er att jag älskar dem till döds. Det är min fjärde.
Men den första? Den gav de inte till mig!
Och alla är här inne! Alla chefer är här inne. Jag ser er!
Och jag älskar dem! Jag älskar dem för det.
Men de visste inte att jag är annorlunda.
Om ni säger nej,
då kommer jag visa er varför ni ska säga ja.
Så när du ser Live from Seattle, min första Netflixspecial,
då ska ni veta att Netflix sa nej flera gånger
och att jag var tvungen att betala själv!
Betalade för allt.
Satsade allt. Allt jag jobbat för sen 1989
gick in i den specialshowen.
Pank!
Jag grät uppe i logen för min agent och min manager.
"Det här är helt sjukt!"
Min son sov på soffan.
"Det här är helt sjukt! Varför måste jag betala för min specialshow?"
"Öppningsakten innan mig fick sin specialshow."
"Och jag får ingen specialshow?"
Och min agent och min manager sa: "Kör hårt, för fan. Vi fixar affärerna."
"Gå bara ut och gör det du kan bäst." Jag bara…
"Upp på scenen, Jo Koy!" Och jag gick ut som om jag inte grät.
"Hej, allihopa."
Inte nog med att de sa nej,
utan när de fick reda på att jag skulle spela in den
så ringde de min agent och min manager två dagar innan
och sa: "Hej, vi hörde att Jo Koy spelar in sin specialshow."
"Vi ville bara att ni skulle veta att vi absolut inte vill ha den."
Vad i helvete?
Det sa de verkligen!
Så mycket press… Va?
Det enda bolaget som jag ville skulle betala för min specialshow
sa direkt: "Vi vill inte ha den."
Jag hade inte ens spelat in den!
Jag fixade alla de här kamerorna!
Det hindrade inte mig. Man gör det ändå.
Barfota för fan. Det spelar ingen roll vad det finns för hinder.
Jag är ledsen att det här blev ett TED Talk.
Jag vill inte prata om min mammas snippa i en kvart
och sen peppa er.
Jag säger bara att ibland måste man höra om kamp för att lyckas.
Med varje framgångshistoria är det en massa kamp.
Och låt ingen trampa på era drömmar!
Jag säger inte att Netflix trampade på mina drömmar,
men det var min dröm och ni fick inte säga nej.
Jag skulle försöka in i det sista.
Jag var pank när jag spelade in den!
Klippte och redigerade själv…
Jag blev klippare, producent. Jag gjorde allt. Alla uppgifter.
Sen klippte jag den och tog med den till Netflix.
Jag sa: "Jag vet att ni sa nej till mig,
men kan ni inte titta på den en gång till?"
Jag la den på bordet.
De ringde en timme senare. "Sälj den inte hos nån annan. Vi vill ha den."
Så var det.
Jag vet att vi lever i en tuff tid just nu.
Och jag vet att vi alla hör samma sak:
"Det är inte rättvist för alla,"
och bla bla och många av er säger: "Skit i det. Sluta."
"Det är 2022."
"Sluta. Det är en dålig ursäkt." Nej, det är det inte!
Alla får inte samma chans som du.
Alla får inte chansen att bli hörd.
Alla får inte en rättvis chans.
Några måste göra lite mer och man måste vara medveten om det.
Det bör man veta. Det är inte lätt för alla.
Det finns många röster som behöver höras här inne,
och vi får inte alltid den chans som ni får.
Det bör man förstå. Det är inte lätt för alla.
Och jag ska berätta en historia
för att promota Live from Seattle.
Jag ska berätta hur tufft det var för mig.
Det hände 2016, så det var inte så länge sen.
Men här är en historia om Live from Seattle.
Jag skulle vara med i en show för att promota den.
Jag berättar inte namnet på den showen.
Jag presenterade mitt nummer
och fick tillbaka en kommentar till numret.
Lyssna nu.
Kommentaren var: "Vi älskar numret, mr Koy,
men kan du ta bort skämtet med det främmande uttalet?"
Jag förstod inte.
Jag blev lite häpen. Jag tänkte: "Vad i helvete?"
"Menar ni skämtet om min mamma?"
"För skämtet är inte hennes brytning."
"Skämtet är om en mamma som är en mamma."
"Hon talar engelska. Hon bor i USA."
"Och hon tittar på er show."
"Men ni vill inte att hennes röst ska höras i er show?"
Lite häpen. Det var 2016.
Det var då det hände.
Allt jag vill veta är… Och det sa jag till mig själv.
Fick Jeff Foxworthy samma kommentar?
Och jag dissar inte Jeff Foxworthy. Jag älskar Jeff Foxworthy!
Men fick han samma kommentar? För han bryter.
Han är amerikan. Han talar engelska.
Men jag ser ingen skillnad på när Jeff Foxworthy säger:
"Vad vill ni ha till frukost?"
och när min mamma säger: "Vad vill ni ha till frukost?"
Jag hör ingen skillnad förutom strukturell rasism
och det är det jag säger!
Alla får inte samma…
Jag säger bara att alla inte får samma chans.
Det bör alla veta.
Det finns många röster här inne som behöver höras.
Det är många ibland oss.
Och jag är glad att jag gjorde det.
För efter det fick jag nästa specialshow.
Jag fick Comin' in Hot.
"Vart vill du åka?" "Jag vill åka till Hawaii."
"Jag vill visa mer om oss från Filippinerna och om andra kulturer också."
"Vart vill du åka för den tredje?"
"Jag vill åka till Filippinerna."
Det var inte ens en specialshow.
"Jag vill bara göra en grej när jag ger en timme,
en timmes sändningstid som ägnas åt min mammas kultur."
"Jag har pratat om det och skämtat och skojat om det."
"Men nu vill jag visa världen hur filippinier ser ut,
vad filippinier äter,
hur filippinier ser ut."
Jag ville ge filippinier en chans,
för jag visste hur svårt det var för mig att komma in,
så nu ska jag göra det.
Jag ska hjälpa filippinier på Filippinerna att få lite rampljus.
Jag ska hjälpa filippinier i USA
att åka till Filippinerna och visa deras talang.
Det är bara det jag vill göra.
För det gör filippinier.
När en får en fot in,
så släpper vi in hela bunten.
Se på oss!
Vi skrattar alla åt samma saker!
Om man släcker ljuset är alla samma färg.
Men när vi tänder ljuset skiljer vi plötsligt på varandra
och det är så korkat, så sluta, snälla.
Det var bara det.
Jag är glad att jag fick filma där.
Jag är glad att jag åkte till Filippinerna och filmade.
Jag är glad att jag fick ägna en timme
så folk får se hur vacker vår mat och vårt folk är
och att vi talar engelska.
Vet ni hur mycket det hjälper turismen?
Jag stöter på en massa som säger:
"Vi tänkte åka nånstans i Asien på semester."
Och jag säger: "Åk till Filippinerna."
"Jag vet inte. Hur är det där?"
Men nu vet de det!
De kan se den där timmen och säga: "Vi kanske borde åka."
"Va? Pratar de engelska där? Då åker vi!"
Vet ni hur coolt det är att åka till Filippinerna?
Man kan komma vilse och nån kan hjälpa en.
Man kan knacka vem som helst på axeln
och de kan prata engelska med en och hjälpa till.
Om man åker till Korea och går vilse, vad tror ni händer då?
Då är man helt jävla vilse i Korea!
Då får man gå runt i en timme och leta efter en Starbucks
och till slut hamna i Nordkorea.
Du förtjänar det!
Du skulle åkt till Filippinerna istället.
Om du går vilse i Filippinerna när du letar efter Starbucks,
så kan du fråga vem som helst: "Ursäkta, vet du var Starbucks ligger?"
"Vet du var Starbucks ligger?"
Och direkt: "Ja, jag kan hjälpa dig…"
"Jag älskar Starbucks! Herregud!" "Min favorit är Mocha Frappuccino!"
"Jag älskar Starbucks!"
Vägbeskrivningen kan bli konstig.
De har inte samma vägmarkörer som vi har.
De har inte samma typ av gator. Men de kommer hjälpa er dit.
Det finns riktmärken
och ett slags vägar som ni kan ta er dit på.
Ni måste bara vara lite uppmärksamma!
"Okej, lyssna noga nu."
"Så här kommer du till Starbucks."
"Det du måste göra är…"
"Du måste gå grusvägen fram här
i ungefär…
…tre sånger."
"Ta vilken sång du vill, men inte fler än tre stycken."
"På den tredje sången ska du leta efter en gul lastbil med bara två hjul."
"När du ser lastbilen med två hjul tar du vänster."
"Gå vägen fram i ungefär… herregud, låt oss säga…
…elva sekunder."
"Och på den elfte sekunden
kommer en hund springa förbi jättesnabbt."
"Följ efter den hunden. Den går alltid till Starbucks."
Jag är kompis med Tommy Lee från Mötley Crüe.
Jag vet inte om han är här… Jag vet inte.
Men jag ska berätta den här historien.
Och varför jag berättar det här är för att när In His Elements kom ut,
min specialshow från Filippinerna, då ringde han mig.
Och så här sa Tommy till mig.
"Hej, kompis."
"Jag kollade precis på In His Elements
och jag ville att du skulle veta att den var jävligt cool."
Fråga mig inte varför Tommy Lee låter som Keanu Reeves
från Bill & Teds galna äventyr.
Det är bara så Tommy pratar och jag älskar det.
"Hej, kompis."
"Jag såg In His Elements.
Den var jävligt cool."
Jag sa: "Tack, Tommy." "Ja, det är lugnt, Jo."
"Men jag skulle vilja…"
"Jag skulle vilja fråga nåt lite snabbt."
Jag sa: "Vad är det, Tommy?"
Han sa: "När du drog dina skämt,
var du tvungen att säga när de skulle skratta och klappa?"
Jag sa: "Nej, Tommy. De talar flytande engelska
i Filippinerna och de älskar amerikansk underhållning.
"De förstod alla skämt." "Är det sant?" "Ja!"
"Oj, vad coolt."
Jag sa: "Tommy, Mötley Crüe har turnerat jorden runt i 45 år."
"Har ni aldrig varit i Filippinerna?"
"Inte en enda gång."
Jag sa: "Varför inte?" "Trodde inte de skulle förstå oss."
Jag sa: "Tommy, de skulle inte bara förstå er
utan också sjunga era sånger bättre än ni."
"Fråga bara Journey."
Och jag vet att några här inne tänker: "Vänta lite."
"Är Steve Perry filippinier?"
Steve Perry har inte sjungit i Journey på mer än 40 år!
Journeys huvudsångare
är en liten karaokekung som heter Arnel Pineda.
Pytteliten! Han låter otroligt bra.
Snacka om dröm!
Snacka om att krossa alla hinder i hans väg!
Så ska det vara.
Om du vill bli peppad i livet, följ Arnel Pineda.
Killen lever i ett utvecklingsland och väntar på att bli rockstjärna.
Jag vill inte höra:
"Det är tufft här. Möjligheterna är få."
Följ det! Följ den planen!
Jag vet att det är svårt för alla.
Men jag säger bara att det är en helt otrolig historia.
Jag vill göra en tv-film.
Jag vill skriva en serie i fyra delar och sälja den till Netflix
och då får ni fan ta och köpa den!
För jag ska vinna en Emmy!
Jag ska vinna en Emmy med den!
Jag ska vinna en Emmy!
Och jag vet redan hur scenen, som gör att jag vinner en Emmy, ser ut,
för jag ska skriva den.
Den kommer bli lysande.
Bara Arnel som sjunger för full hals på en karaokeklubb.
Sen kommer hans mamma in. "Arnel!"
"Vad gör du här
och sjunger och dansar så där?"
"Du ska ju vara på sjuksköterskeskolan!"
"Men mamma, jag vill inte bli sjuksköterska!"
"Jag vill bli rockstjärna!"
"Du kan inte bli rockstjärna! Du är filippinier!"
"Vi är sjuksköterskor i familjen, eller hur?"
"Ingen är rockstjärna!"
"Men jag är den enda som fick en vacker röst
och jag vill följa min dröm som rockstjärna!"
"Du kan inte bli rockstjärna!"
"Du ska bli sjuksköterska som resten av familjen!"
"Jag vill inte bli sjuksköterska!" "Du ska bli sjuksköterska!"
Och sen kommer hans pappa in.
"Okej, nu räcker det med käbbel."
"Förlåt att jag är sen, Arnel."
"Jag gav nån en vägbeskrivning till Starbucks."
"Älskling,
om Arnel vill bli rockstjärna, så herregud låt honom bli rockstjärna!"
"Det räcker med sjuksköterskor i familjen."
"Men jag oroar mig för honom efter jag lämnar den här jorden!"
"Jag kanske inte gjorde mitt jobb som mamma,
eftersom jag inte ledde min son i rätt riktning."
"Nu får han ju inga förmåner alls."
"Herregud, sluta."
"Låt honom leva sin dröm. Han har en vacker röst!"
"Och om nåt skulle hända honom när vi är borta,
så har vi en massa sjuksköterskor i familjen."
"Så vad säger du, älskling?"
"Låt honom följa sin dröm. Kom igen!"
"Du har rätt."
"Arnel,
följ din dröm och bli rockstjärna."
"Tack, mamma. Tack så mycket."
"Så där ja."
"Mamma och jag ger dig våra välsignelser."
"Arnel, följ din dröm."
"Tack, pappa."
"Ingen orsak, min son."
"Gå upp på scenen nu och visa vad du kan."
"Det ska jag, pappa."
"Arnel!" "Ja, pappa?"
"Arnel,
lova mig en sak när du följer din dröm."
"Vad är det, pappa?"
"Don't stop believin'."
Det är en Emmy! Säg att det inte är en Emmy!
Det är en skitbra Emmy, och jag måste få en för det!
Vad lärde vi oss från den historien?
Ett, följ din dröm,
oavsett hur svårt det är eller vilka hinder som finns.
Erövra allt, du klarar det! Det är en vacker historia.
Men å andra sidan,
vilken vacker kärlekshistoria mellan föräldrarna,
att prata ut!
Det är nyckeln till ett bra förhållande.
Det har vi lärt oss, om man pratar ut kommer det funka.
Att prata är nyckeln till ett förhållande.
Och det är en annan grej som vi lär oss från den här jävla filmen.
Kolla på alla förhållanden som tar slut för att ingen pratar!
De hatar att prata
och när man inte pratar så tar ett förhållande slut.
Och vet ni vilka som hatar att prata? Killar!
För kvinnor älskar att prata.
Bara prata!
Och om du inte vill prata med henne i den stunden, så prata med någon.
Inte alla.
Prata inte med din bästa vän, det tar slut på förhållandet också.
Din bästa vän hatade henne.
Han har väntat på att du ska göra slut.
"Du kan inte tro vad hon gjorde."
"Jag vet. Du behöver inte säga ett skit."
"Hon har alltid varit så!"
Vad är det för råd? "Hon har alltid varit så!"
"Jag berättade inte ens." "Du behöver inte, kompis!"
Lyssna inte på den killen. Stick iväg från honom.
Gå till nån som inte känner varken dig eller henne.
Skaffa en terapeut!
Betala för det. 110 dollar i timmen.
Låt doktorn lösa det.
Du kommer tycka om det.
Att gå in i det rummet.
Alla killar tycker om nåt för 110 dollar. "Här. Lyssna på vad subban gjorde."
En timme och du bara pratar.
Sen tittar doktorn på det och säger:
"Okej, jag har tittat på allt och… du har fel."
"Gå hem och be om ursäkt nu."
"Okej. Tack."
Det är det terapi gör.
Det är därför jag blir galen när folk skrattar åt terapi.
Man behöver terapi. Alla behöver terapi!
Det är inget fel med det. Tyck inte att det är pinsamt.
Och skratta inte åt nån när de säger att de ska gå i terapi.
"Ska han gå i terapi? Han måste vara galen!"
Det är helt sjukt!
Ingen är galen för att de går i terapi! Alla är galna!
Alla här inne är helt galna!
Du är galen, du är galen, du är galen, du är galen.
Alla är helt galna! Låtsas inte som om du inte är galen.
Har du nånsin sett nån på andra sidan gatan
som går och pratar med sig själv?
Du säger till dig själv:
"Kolla vilken galning som går och pratar för sig själv!"
Vem fan pratar du med?
Du pratar med dig själv
och du sa till dig själv att titta på nåt som du redan tittar på!
Din jävla galning!
Prata! Det känns bra! Lös det. Prata!
Fast killar hatar det. Vi kämpar in i det sista.
"Ska du prata med mig eller?"
"Nej. Du vet vad som hände. Du bara låtsas som om du inte vet."
"Nu försöker du få mig att säga. Du vet vad fan du gjorde."
"Nej, jag vet inte vad fan jag gjorde! Det är därför jag frågar dig!"
"Men om du måste fråga mig, så skit samma."
"Inget hände."
"Inget hände för fan!"
"Jag är bara arg för ingenting!"
"Jag ville bara vara arg!"
"Herregud. Du är helt galen!"
"Du är helt galen!" "Nej, du är galen!"
"Nej, du är galen! Jag försöker prata med dig som en vuxen."
"Om du inte säger nåt, så kan jag inte veta."
"Så säg nu, vad i helvete gjorde jag?"
"Om du inte vet, så skit samma." "Herregud!"
"Säg nåt bara!"
"Är det så du gör nu?" "Ja! Säg nu."
"Vill du verkligen veta?"
"Vill du verkligen veta vad som hände?"
"Ja, jag vill veta." "Vill du verkligen veta?"
"Ja! Säg nu! Säg nu, älskling. Vad är det?"
"Vad i helvete gjorde jag? Vad?"
"När han sa att jag sög spökkuk och alla skrattade
och du inte sa nåt! Jag suger inte spökkuk, din subba!"
"Jag suger inte spökkuk, din subba!"
Jag älskar er. Tack så mycket.
Los Angeles, Kalifornien!
En stor applåd för Jo Koy!
Jag måste dela den här stunden med min för tillfället enda son!
Hämta min son snabbt.
Vi bodde på samma gata när jag jobbade på Nordstrom Rack.
Det här är min högra hand!
Jag kan inte…
Undertexter: Louise Ohlsén