Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Panebože! Ahoj, Los Angeles!
Cože?
Neslyším vás. Přidejte!
Ještě trochu! Super!
Panebože. Ahoj, lidi.
Mám takovou radost, že tu jsem. Vím, co si říkáte.
„Bože, já netušil, že bude ještě navíc sexy.“
Statečně přiznám, že jsem. I komici teď můžou být sexy.
Dokonce můžou být i zjevení.
Tuhle komunitu dnes zastupuju.
Mám takovou radost, že můžu být v mém adoptivním domově, v Los Angeles.
Bože, vy jste úžasní.
Jednou z výhod téhle práce je,
že můžu často cestovat.
Ale ne vždycky jezdím do super měst.
Naposled jsem jel vystupovat do Boise v Idaho.
Přesně. Nadšení! Super!
Já to viděl jinak.
Ne, bylo to fajn. Dost jsem si tam užil.
Musím říct, že v Boise nežije moc Asiatů.
Ke své smůle jsem to zjistil, když jsem v Boise přišel do P.F. Chang's.
Kdybyste viděli, jak se tam ke mně chovali,
mysleli byste, že jsem samotný P.F. Chang! Bylo to psycho.
Všichni tam začali pobíhat.
„Bože, máme pokleknout?“ „Nevím.“
„Takhle zblízka jsem žádnýho neviděl.“
Procházel jsem se tam, jako bych byl princ,
co se vrátil do království.
„Vše, na co zasvítí slunce, je moje.
Nejsem můj otec. Jsem Kyle Chang.
Odteď to budeme dělat jinak. Nejdřív zrušíme míchání kuchyní.
Vraťte se všichni do své země!“
Pálí vám to. Super.
To se mi líbí. Máte tituly.
Povídal jsem si s jednou servírkou z P.F. Chang's.
Ptala se, odkud jsem. „Bydlím v Los Angeles.“
A nedělám si prdel. Její reakce byla: „Boise má taky co nabídnout.“
„To vidím. Stojím v P.F. Chang's.“
Co jinýho si můžete ve městě přát?
„Máte šanghajský burger? Cože?
Sem s ním!“
Miluju cestování. Fakt. Na tohle se asi nemusím ptát.
Máme tu mezi diváky nějaký gaye? Kde jste? Dobře.
Neděste je, ať nám hned neseberou práva.
Je to o strach.
Ale asi vám nemusím vysvětlovat,
že když cestujeme,
musíme měnit chování.
Takže když přijedu do rudýho státu,
začnu mluvit takhle.
Mluvím hlubokým hlasem a chodím jako heterák.
Ztuhle a dělám drobný krůčky. Chodit všude včas je totiž teplý.
Ale nikdy nebudu lhát o své sexualitě.
Nikdy nebudu lhát o tom, že jsem gay. Už nikdy. Ne.
Už takhle jsem to dost dlouho tajil, tak o své sexualitě nebudu lhát.
Pokud si mě řidič Uberu nebude divně prohlížet.
To pak jo, mám holku.
Jmenuje se Jessica, dělá psí kadeřnici
a já ji moc rád líbám.
Svou divadelní školu využiju na one-man show
s názvem Toxická maskulinita pro Rona.
Zabere to pokaždý.
Divný na tom impulzu je, že dělám úplný opak,
když jsem ve velkém městě jako New York nebo L.A.,
konkrétně kolem žen.
Jako první jim chci říct, že jsem gay.
Protože jak víte, nejvíc úmrtí žen v téhle zemi
mají na svědomí muži.
Tak je chci uklidnit, aby věděly,
že jediné, co moje přítomnost ohrožuje,
je jejich sebevědomí.
Jo.
Super bunda.
Tu máš z Amazonu?
To byl vtip. Říkám to jen hezkým holkám, protože vím, že se nesloží.
Ale problém s tím přepínám mezi dvěma osobnostmi,
aby to nebylo heterákům nepříjemný, je ten,
že jsem z toho občas zmatený
a nevím, jakou verzi mám zvolit.
Nedávno jsem jel pozdě v noci domů, zaparkoval jsem
a venku venčila nějaká žena psa. Byla sama, tak si říkám:
„Do háje, nesmí se mě bát. Co udělat, aby se mě nebála?
Která verze Joela to má být?
Bože, nemůžu si vzpomenout.“
Nakonec jsem k ní nakráčel a říkám: „Hezký boty, vole!“
Takže se mě hned začala bát.
„Tímhle hlasem to zní jako nadávka.
Moc se omlouvám.
To jsem nechtěl.“
Je s váma sranda.
Pardon, ale musím to na chvíli zastavit
a něco rychle zkusit.
Přísahám, že se neptám, aby mi stouplo ego.
Vyvrbí se z toho super vtip.
Ale kdo tady mezi diváky sem dneska přišel
s tím, že ví, kdo jsem,
a zná moje předchozí vystoupení?
To stačí.
Dost. Říkal jsem…
Přestaňte!
Jste mnou posedlí! Chcete za to metál?
Teď to důležitější… Miluju vás. Díky, že jste tu.
Ale důležitější je… kdo sem dneska přišel
a neměl tušení, kdo jsem,
a nikdy o mně neslyšel?
Tady jste si mohli to jásání odpustit.
Nebylo to moc příjemný.
Ale asi díky.
Dobře. Takže z té druhé skupiny, a to je pro tuhle show klíčové,
potřebuju bílého heteráka.
Jsem v týhle zemi jediný, kdo říká,
že potřebuje bílýho heteráka.
Práskněte svoje kámoše. Kde jsou?
Bílí heteráci, co mě neznají?
Tady. Dobře, tady v zadní řadě. Super.
Jak se jmenujete, pane?
- Ben. - Ben? Já o tobě taky nikdy neslyšel.
Jen abys věděl, jsme na tom stejně.
Taky jsi pro mě cizí.
Ale něco ti řeknu, Bene.
Vím naprosto přesně, co se ti honilo hlavou, když jsem přišel.
Vyšel jsem na pódium a ty sis řekl:
„Přišel teplej asijskej komik.
Další teplej asijskej komik, co bude říkat teplý asijský vtipy.
Další teplej Asiat.
Přesně to jsem dneska chtěl vidět. Teplýho asijskýho komika.“
Přesně to se ti honilo hlavou.
„Teplej asijskej komik.“
Vrtí hlavou, že ano. Tak jo.
Ale to je fér, já to chápu. Něco vám řeknu.
Už to dělám asi 11 let.
Už dlouho.
A spousta mých výstupů je na internetu.
Během lockdownu jsem vymyslel něco úžasnýho.
Říká se tomu „číst komentáře.“
Velmi zdravé.
Když jsem je četl, zjistil jsem, že je tam spousta Benů.
Spousta bílých heteráků, kteří tam psali:
„Bože můj, mluví pořád jen o tom, že je gay a že je Asiat.
Jak se s tím mám ztotožnit?
Když se s tím neztotožním, jak se tomu mám smát?“
A já si řekl „To ne!“ Nic takovýho nechci.
Chci být komik, co se líbí všem skupinám.
A hlavně té nejdůležitější. Takže…
Mě to naštvalo.
Musím to změnit. A proto tu mám Bena.
Uděláme to takhle.
Právě jsem tě vytáhl z anonymity.
Jsi na světové scéně.
A teď zastupuješ
každého bílého heteráka v Americe, jo?
Jo.
Dobře.
Proč tomu tleskáte?
Připadám si jako na Trumpově mítinku.
Tak jo, Bene.
Teď po tobě budu chtít,
abych měl jistotu, že moje vtipy pobaví tebe a tobě podobné,
až napočítám do tří,
zasměješ se, jak nejvíc přirozeně to půjde. Dobře?
Všichni ostatní sklapnou!
Tak jo.
Raz, dva, tři.
Bene, no tak.
Směj se pořádně. Jako Louis, dobře?
Ať je to realistický.
Máš ještě jednu šanci. Raz, dva, tři.
Vypadá to, že budu poslouchat trpícího bělocha
až do konce show. Musím se s tím smířit.
Jsi důležitej. Budeme se k tobě
pravidelně vracet, abys řekl svůj názor.
V druhé skupině byla spousta lidí, co o mně neslyšela.
Tak těm lidem musím vysvětlit kontext, aby věděli, kdo jsem.
Jsem adoptovaný.
Mí rodiče jsou bělejší než čerstvý sníh.
Proto mám bláznivý jméno, Joel Kim Booster.
Booster není asijský příjmení, to je jasný.
Ale to nikdy nikomu nezabránilo,
aby se to nesnažil jako asijský příjmení vyslovit.
Asi si říkáte, jak to proboha dělají?
Vždyť je to naprosto jasný. B-O-O-S-T-E-R.
Ale i tak skoro pokaždý, když přijedu do hotelu a dám jim doklady,
se na mě podívají a řeknou: „Tohle jsem vůbec nečekal.
Ano, váš pokoj už je připravený, pane…
Bustáre.“
„Takhle se moje jméno nevyslovuje.
Jen ho říkáte s urážlivým asijským přízvukem.“
Doufal jsem, že v Marriott Courtyardu to bude lepší.
Neskutečný.
Ale ano, mám bílou rodinu.
Mámina rodina je z jihu.
Mám příbuzné v Alabamě, Tennessee a Jižní Karolíně… úplně všude.
Mám tuhle část příbuzenstva moc rád.
Ale je zaměřená na jednu konkrétní věc.
Zjistil jsem to ze sledování jejich sociálních sítí.
Tahle část mé rodiny je velmi posedlá… ano, tipujete správně,
sochami.
Milují sochy. Nemůžou se jich nabažit.
Nedávno jsem se o tom bavil s mámou po telefonu.
Říkala mi: „Rozhodli se strhnout všechny sochy
Roberta E. Leeho a Jeffersona Davise. Co bude dál?
Začnou strhávat sochy George Washingtona
a Kryštofa Kolumba?“
A já na to…
„Mami, mně je to u prdele.
Asi jsi zapomněla, s kým mluvíš.
Mám v kapse malý počítač, v kterým je gay porno a Candy Crush.
Nějaký sochy jsou mi u prdele, jasný?“
Mám nápad. Zkuste strčit Georgi Washingtonovi
do zadku USB port, pak se začnu zajímat. Už vím, co dělat se sochama.
Co strhnout všechny zkurvený sochy v týhle zemi
a nahradit je dobíjecími stanicemi?
- Není co řešit. - Jo!
Takže dětství v bílé rodině, když vypadáte takhle,
bylo občas trochu náročný.
Rychle jsem se naučil, že když jste viditelná menšina,
spousta lidí ze skupiny, která menšina není,
bude patologizovat veškeré vaše chování.
Chtějí, aby všechno, co děláte, reprezentovalo zbytek skupiny.
Příklad něčeho takového se mi stal nedávno.
Šel jsem v Los Angeles na párty k někomu domů.
Byli tam tři další Asiati, ale vzájemně jsme se neznali.
Sponzoroval nás společný bílý kámoš.
Šel jsem na tu párty, a tohle si nevymýšlím.
Fakt se to stalo, věřte mi.
Vešel jsem dovnitř a došlo mi, že všichni čtyři
na sobě máme něco
s tasmánským čertem.
Řekl jsem si: „To ne!“ Svolal jsem nás do kuchyně a řekl jim,
že se někdo musí jít domů převlíct. Vyrábíme nový stereotypy.
Už bylo pozdě. Chodily kolem bělošky a říkaly:
„Vypadá to, že je rok Taze.
Jejich astrologie je jiná než ta naše. V jejich kultuře je velmi důležitý.
Je vůdce všech jejich průvodů.“
Je to sranda.
Ale dnes večer tu jsou nějací Asiati, ne?
Jen na mém natáčení pro Netflix se nebojí zakřičet.
Je to cool.
Tohle je problém mé výchovy.
V dospělosti jsem napojený na svůj asijsko-americký původ.
Cítím se rasově napojený jako Asiat v Americe,
ale chybí mi kulturní jedinečnost Korejců.
Neměl jsem korejské prarodiče, kteří by mi předali tradice.
Kde tu dneska máme Korejce?
Kde jste?
Ano, tamhle. Paráda.
Tys ruku nezvedl. Nejsi Korejec.
Jaká jsi příchuť?
Dokonce mluvím s Asiatem jako běloch.
Jaká jsi národnost?
- Vietnamec. - Dobře.
Předpokládám, že máš korejské prarodiče.
- Ano. - Jo?
Tak se tě chci zeptat…
„Nenávidíme ho?“ Nebo…
To je ten problém.
Nenaučil jsem se,
vůči komu z kontinentu se mám chovat rasisticky.
A to je důležitá součást naší kultury.
Není to jen tak.
Ale upřímně. Fakt.
Koho tví prarodiče nenávidí?
Řekni to nahlas.
- Japonce. - Japonce.
Měla to na jazyku!
Něco vám povím.
Není lehký to slyšet, ale oni ví, co provedli.
Oni to ví.
Máme tu nějaké Japonce?
Radši jděte.
To byl vtip. Můžete zůstat. Zatím.
Je to sranda. Být Asiat je super.
Ale ty jsi tu…
Jsi Vietnamec a jsi tu s pánem.
Vidím, že má ruku v tvém rozkroku.
Úžasný. A jen si chci ověřit, že jsi běloch.
- Ano. - Jo.
Janine, zaber toho bělocha zblízka.
A je to…
Je to tvůj první Asiat nebo jeden z mnoha?
Jeden z dlouhé řady Asiatů?
První není.
Vidíte? Musíte se zeptat.
Občas to je ve stylu: „Všechny chytit mám.“
A občas to může být velmi nepříjemné.
Hele, je to v pohodě.
Určitě máte krásný vztah.
Ale existují lidi s velkým fetišem na Asiaty.
Já jim to neupírám,
ale občas vám říkají dost divný věci a je to děsně nepříjemný.
Tuhle jsem si s jedním psal na seznamce.
Povídáme si a on zničehonic napsal:
„Ty jsi Korejec, že jo?“ A já na to: „Jo, jsem.
Jak to víš? Já ti to neříkal.“
„Poznal jsem to podle tvaru očí.“
To jsem nečekal.
„Nechceš mi taky ještě změřit lebku, ty úchyláku?
Dej pryč tu šupleru.“
Tohle v roce 2022 nikomu říkat nemůžete. Je to úchylný.
A ještě úchylnější je, že jsem mu fotku obličeje neposlal. Jen zadku.
Takže jaký oko máš na mysli, detektive Pikachu?
Nech toho.
Neskutečný.
To byl vtip, protože se mi nikdy nepovedlo si tuhle část těla vyfotit.
Ne, že bych nechtěl, ale je to složitý. Potřeboval bych k tomu lešení a tým lidí.
Fotit si řiť je dost smutný.
Dřepnete si nad foťák s přední kamerou.
Ani nápad.
Bůh žehnej mužům v naší komunitě, kteří to dokážou sami.
Nedávno mi jedna taková fotka přišla.
A ten chlap nějak dokázal dostat na fotku jak svou řiť, tak i obličej.
A to nechcete vidět.
Řiť a mrtvolný oči v pozadí.
Vypadal jako mýval, kterýho zachytila bezpečnostní kamera.
Ne. To není nic pro mě.
To ale neznamená…
Jsem mileniál, takže jsem nafotil spoustu aktů.
Desítky. Možná dokonce stovky.
Neustále fotím svoje nahý tělo
a lehkomyslně ho posílám do světa.
Protože jsem to bral na lehkou váhu,
loni o Vánocích, přímo na Štědrý večer,
jsem zjistil, že všechny moje nahý fotky unikly na internet.
Já vím. Koukám, že někteří z vás sahají po telefonech.
Fakt se to stalo a rozhodilo mě to.
Byl jsem naštvanej a připadal si zneužitej.
Pak jsem zjistil, že je dali na stránku s nahými fotkami celebrit.
Tak jsem si řekl, že je tam můžou nechat.
Jen ať tam jsou.
Nechte je tam do Silvestra, ať si lidi užijou.
Byly to náročný dva roky.
Pak jsem si přečetl recenze a byly dobrý, tak mi to bylo jedno.
Už neposílám akty, ale rovnou odkaz.
Zbavil jsem se prostředníka. Takhle je to mnohem jednodušší.
Rád posílám dick pics.
Vím, že náš národ má na ně rozdílné názory.
Já je posílám rád.
Už mi na ně přišlo ale i několik podivných odpovědí.
Nedávno mi na něj jeden chlap odepsal: „Hezký.
Nemáš novější?“
„Novější?“
To si u něj mám držet noviny,
jako když vás unesou?
Je to moje péro, ne Patty Hearst!
O co ti jde?
Za život už jsem dostal spoustu super dick pics.
Už jsem jich viděl asi tisíce.
Připadám si jako antropolog.
Jako Jane Goodall penisů.
A tím pádem jsem způsobilý
vám říct, čeho jsem si na mužích a jejich penisech všimnul. Poslouchejte.
Většina mužů na světě je posedlá velikostí svého penisu,
ale zapomínají,
že jejich penis může být taky děsně ošklivej,
což je ve velkém měřítku palčivější problém.
Viděli jste ošklivýho ptáka? Nechcete, aby byl větší!
Na tohle by si nikdo lupu nevzal.
„Ten penis vypadá jako větev chycená v plotě.“
„Co se mu stalo?“
„Udeřil mu do něj blesk, svalil se na bok a rostl dál.
Zázrak přírody. Neměl by existovat.
Lidi pod ním pohřbívají mrtvé mazlíčky. V noci ožívají.“
Je to zázrak. Fakt.
Ale ne. Myslím si,
že občas jsou fetiše na Asiaty tak trochu založené na rasismu.
Občas je rasistický, že máte fetiš na Asiaty.
Ale dvakrát tak rasistický je mít fetiš na Asiaty,
aniž bych vás přitahoval. To fakt bolí.
Vůbec se mi to nelíbí.
„Co podle tebe nesplňuju?“
Ale vlastně to vím, protože to souvisí s mým původem.
Nevyrůstal jsem v asijské kultuře,
což spousta lidí vyhledává.
Pro ně jsem jen zajíc v pytli.
Jednoho dne přijedou na parkoviště
a vy jim slibujete úžasnou Hondu.
Projedou se v ní a řeknou:
„Děláš si prdel? To je PT Cruiser!“
Fakt těžký.
A nejsem imunní.
Ve dvaceti jsem dělal spoustu chyb.
Chodil jsem s rýžovejma královnama. Tak jim říkáme.
Chodil jsem se spoustou chlapů,
co měli na zdi několik katan.
A řeknu vám,
jedna katana je moc.
Dvě katany, utečte.
Ale jednou jsem byl na rande
se samozvanou rýžovou královnou. Miloval Asiaty.
Šli jsme na rande a bylo to moc fajn, tak jsme si to večer rozdali.
A uprostřed milování se v jednu chvíli naklonil dopředu
a řekl „Hele“. A já na to „Ahoj.
Co se děje?“
A nedělám si prdel.
Řekl mi doslova tohle.
Naklonil se a říká:
„Nešukáš jako Asiat.“
Já vím. Taky jsem byl v šoku.
Byl jsem ještě mladý
a nevěděl jsem, co mám dělat.
Zpanikařil jsem a udělal první, co mě napadlo.
Seknul jsem ho do péra.
Posbíral jsem si oblečení a už jsem do té pobočky Quiznos nešel.
V Michiganu, Illinois nebo Indianě mám smůlu.
Mám smolíka.
Ahoj, Bene.
Jak se máš?
- Parádně. - Super.
Něco ti povím, Bene. Tohle byl konec prvního dějství.
Asi sis všimnul, že jsem do něj nasázel
spoustu vtipů o tom, že jsem gay,
a spoustu vtipů o tom, že jsem Asiat.
A tyhle lidi si tu připadají zastoupení.
Asiati jsou zastoupení,
buzny vzadu taky.
Každý, kdo tu je, se cítí zastoupený.
Viděli se v mých vtipech.
A teď mi záleží jen na tobě.
Ale na něco se tě zeptám, Bene
Nepřipadal sis kvůli těm vtipům vyloučenej?
Upřímně? Jo. Děsně.
A u kterého to bylo nejvíc?
To se těžko počítá, který to byl.
Těžko se to počítá, protože jich bylo tolik, co?
Bylo jich tolik.
A s kterýma ses ztotožnil?
Co? S tím o ošklivým ptákovi? Aha.
Zajímavý.
To jsem nečekal.
Ale upřímně, máš odvahu, žes to přiznal.
Jo.
Dobře. První dějství skončilo a je čas na druhé.
A já už se těším,
až si poslechneš tyhle vtipy, protože jsou přímo pro tebe.
Ale radši je nepočítej jako minule.
Spíš je pořádně nasaj.
Jak jsem říkal na začátku,
miluju cestování a miluju vystupování.
Jsem rád, že můžu vidět spoustu super míst.
Nedávno jsem absolvoval
plavbu po Evropě, což bylo skvělý.
Jestli mě znáte, víte, že mým snem
je vyřešit záhadu na lodi. Tady jsem měl příležitost.
Bohužel to bylo jen pro gaye,
tak jsem vyřešil jen to, od koho jsem chytil průjem.
Od Ryana.
Byla to plavba pro gaye.
Já a dalších 6 000 gayů z celého světa.
A 32 velmi smutných žen.
Bylo to velmi inspirující.
Nikdy jsem neviděl tolik mužů z různých společenských vrstev,
různých kultur a s různými názory.
A všichni tam byli za jedním účelem.
Aby propašovali na loď co nejvíc drog.
Nic takového jsem nikdy nezažil.
Měl jsem tam všechny kámoše. Halucinogeny, amfetaminy, opiáty.
První noc jsem si málem vzal podstrčený meth.
Já vím, super vtípek.
Je to prostý příběh. Bylo to takhle.
První večer jsem tam potkal dva muže z východního Londýna. Ptali se…
Ne, nebudu to dělat.
Pardon, odmítám to zkoušet.
Ptali se, jestli si s nimi nechci dát drogy.
Já na to: „Jsme na moři. Rozjedeme to. Námořní právo říká, že to musím přijmout.“
Přišel jsem k nim do kajuty a ptám se:
„Co je dnes na menu?“
A oni: „Meth.“
A já: „No…
Ten jsem si nechával na to, až mi bude 40.
Tak radši půjdu a nechám si ho na potom.“
A oni: „Ne, to je meth.“ Tak říkám: „Já vím.
Teď jsem ho odmítnul.“ A oni: „Ne, meth.“
„Nechci ho.“ Řekli: „Meth.“
„Nechci.“ „Meth.“
Byl to ten nejhorší remake „Who's on First“ na světě.
Zasekli jsme se v časový smyčce.
Nakonec mi to museli kvůli tomu přízvuku vysvětlit.
„Joeli, je to M-E-P-H.
Tuhle drogu v Americe ještě nemáte.“
A já na to:
„Dobře, dej to sem.“
Dal jsem si tu záhadnou drogu.
Takhle dobře mi ještě nebylo. Protančil jsem celou noc.
Druhý den jsme zakotvili v Itálii a já měl konečně signál,
tak jsem si to vygooglil,
abych zjistil, proč to v Americe nemáme a jak to tam můžu dostat.
Mám dobrou zprávu a špatnou zprávu.
Dobrá zpráva je,
že už to v Americe máme.
Špatná zpráva je, že tady se tomu říká sůl do koupele.
Jo, takže to nebyl žádný posun v tom,
jaký drogy jsem na lodi vyzkoušel a nevyzkoušel.
Tohle se ale o solích do koupele z novin nedozvíte.
Mainstreamová média to nezajímá.
Byly boží.
Je to děsná zábava.
Každý by je měl zkusit. Podívejte se pod sedačky.
Každý tam má trochu.
Ne. Ale zkuste to.
Troška vás nezabije. Už na to lidi umřeli,
ale když otevřete své srdce, bude to pro vás životní zážitek.
Poslouchejte.
Chápu, že ne každý tady si může jen tak zkusit sůl do koupele.
Jsou lidi, co mají s drogami problémy,
a já si cením vašich pokroků.
Ale já měl takové štěstí,
že mě rodiče posrali tak akorát, abych měl drogy rád,
ale milovali mě natolik, abych je bral zodpovědně.
Já vím.
Neustále piju vodu, nastavuju si budíky a sepisuju tabulky.
Když jde o drogy, jsem šprt.
A vždy mě fascinovala drogová kultura.
Zajímám se o to, odkud drogy pochází. Já je mám od Vanessy,
ale kde bere Vanessa drogy, co si od ní kupuju?
Když si od Vanessy koupím ketamin, což je sedativum pro koně,
kde ho vůbec shání?
Jak to dělá? Dojde na veterinu a řekne:
„Prosím, mým koňům je děsně zle!
Nechtějí usnout!“
Vedlejší otázka…
Proč kurva beru koňský sedativa?
Kdo z mý komunity s tím přišel?
Jaký gay veterinář se jednou probudil
a řekl si: „Ty holky si užívají jako nikdy.
To taky musím zkusit!“
A ještě poslední a asi nejdůležitější otázka.
Jak donutí koně, aby si šňupli ketamin?
Je to velmi zajímavé, to vám povím.
Sranda je, že po tom všem vám musím říct,
že už nepiju. Už nemůžu.
Moje tělo nezvládá kocoviny. Nemám to rád. Jsem na to moc starej.
Ale přestěhoval jsem se do Kalifornie, kde je legální tráva.
Jakmile jsem sem přijel,
všichni mi říkali, že si stačí zahulit.
„Marihuana je nejlepší lék na kocovinu.“
Nevím, jestli jste to někdy zkoušeli, ale já ano.
Je to jako dát si klobouk na klobouk. Rozhodně vás to nevyléčí.
Fakt ne.
Pořád mě bolela hlava a měl jsem pocit, že se na mě všichni zlobí.
Takže tohle bych vám nedoporučoval.
Ještě někdo tu rád paří? Kde mám pařmeny?
Jo. Párty!
Ty je miluješ! Až tě to roztančilo.
Janine, zabereš ho?
Zkoušel jsi molly?
Jo? Dobře. Strážníku, máme ho.
Je tady dole v první řadě.
Jo molly miluju. Je to má oblíbená droga.
Kdo to neví, je to jen přejmenovaná extáze.
A extáze dělá přesně to, co byste čekali.
Jste v extázi, připadáte si úžasně a nadrženě.
A když jste chlap, má to tu výhodu,
že vám vůbec nechce stát.
Když si dám molly, připadám si,
jako bych uzavřel smlouvu se starověkou mořskou čarodějnicí.
„Říkala jsem, že budeš nadrženej, ale ne, že ti bude stát!“
A teď se musíte udělat, než slunce zajde nad fesťákem,
jinak vás promění v trávu na své zahradě.
Je to katastrofa.
Cítím, jak tu narůstá nervozita, čím víc mluvím o drogách.
Tak změním téma,
ale popravdě, není to jednoduchý.
Radši přejdeme na vtipy o zvířatech.
A tohle už je poslední, dobře?
Podle mě jsou totiž psi závislí na kokainu
a kočky zas hulí trávu.
Už jste někdy viděli
nevychovanýho psa na veřejnosti?
Jejich páníčci na ně mluví stejně,
jako mluvíte na kámoše, co to přehnal s koksem.
„Terranci, slez dolů. Dělej!
Terranci, dolů!
Moc se omlouvám. Tohle obvykle nedělá.
Prosím, nevolejte do útulku!“
Mezitím si kočky doma hrají s laserovým ukazovátkem.
Neprůstřelná analogie.
Kde tu máme milovníky psů?
Kde jsou?
Jo, chápeme.
Neomalený.
Kde máme mezi diváky milovníky koček?
Jo!
Klasika! Všichni do jednoho!
Kde jsou milovníci ptáků?
Janine, zaber každýho, kdo se teď ozval.
Poznamenáme si vás, zasraní úchyláci!
Neskutečný.
Poslyšte.
Podle mě jsou nejlepší kočky.
Jsou nadřazené psům.
Majitelé psů vrtí hlavou.
Ale existuje jeden jediný důvod,
proč jsou kočky lepší než psy.
Protože kočky by nikdy nepracovaly pro policii.
Ani jedna. Fakt ne.
A ne proto, že by kočky nic neuměly.
Kdyby chtěly, mohly by zítra skoncovat s pašováním drog.
Ale ony řekly, že státu pomáhat nebudou.
Majitelé psů jsou svými mazlíčky posedlí. „Můj pes je mi pořád v patách.“
„To připomíná NSA, zlato.“
Co je zajímá?
„Můj pes čeká před záchodem, dokud si nedojdu.“
Asi si myslí, že tam berete drogy, a chce vás prásknout.
Každý pes se narodil s odposlechem!
Nefinancujte štěňata!
Ani jsem to nedokázal doříct.
Nedokončil jsem to.
Majitelé psů se na mě naštvou, když o tom mluvím.
Jednou za mnou po vystoupení přišla milovnice psů
a řekla mi, ať to nedělám.
„Nepřenášejte lidské chování na psy.
Psi neví, co dělají.“
Ale já osobně myslím,
že psi jsou nejlépe vybavená zvířata na pochopení lidského chování.
Viděli jste někdy psa,
co by se před vámi styděl srát?
Hrozně mě naštve, když to vidím.
„Takže ty chápeš, co to obnáší žít ve společnosti?“
„Občas.“
„Tak si najdi práci.“
A pes: „Odvez mě na policejní akademii.“
Pokaždý. Je to šílený.
Já to chápu. Sraní na veřejnosti je náročný.
Je to dost těžký. Já to dělám pravidelně.
Často lítám, tak chodím na veřejný záchody.
Nevím, kde se nám to stalo, ale v jistou dobu
začali lidi chodit do kabinek na záchodech,
aby si vytáhli mobil a začali pracovat.
Já to nechápu. Je to šílený.
Museli jste někdy čekat ve frontě na sraní? Jsou to muka.
Co se ke kabinkám chovat, jako se v nemocnicích chovají k těhotným?
Můžete jít dovnitř, jen když jste otevření.
Protože ve frontě jsou lidi, kterým už kouká ven hlavička.
A vy tam mezitím sjíždíte Instáč!
Vím to. Vidím vás, protože dveře nejdou dovřít!
Je to šílený.
Jak máme být údajně nejlepší národ,
když se můžu dívat lidem do očí, zatímco serou v LaGuardii?
Nedává to smysl. Prostě ne.
Ale kočky miluju.
Byl jsem…
Nedávno jsem byl poprvé v kočičí kavárně.
Ne.
Nesouhlasím.
Velmi mě to zklamalo.
Na dveřích měli seznam pravidel.
„Nehoňte kočky.
Neberte je do náruče.
Nehlaďte je, pokud nechtějí.
Nepokládejte si je do klína.“
Nikdy jsem si tolik nepřipadal jako heterák ve strip klubu,
jako tady v té kočičí kavárně. „Vstupný stálo 7 dolarů,
tak mi sakra vlez do klína!“
Cože? Nemůžu ty kočky ani hladit?
Tak to jste jen špinavá kavárna.
Neskutečný. Fakt neskutečný.
Já kočky miluju. A hlavně ty moje.
Ale nevím, co si myslet o ostatních milovnících koček.
Budu k vám upřímný.
Občas to jsou dost šílenci.
Viděli jste ten dokument na Netflixu
Od koťátek pracky pryč? Někteří ano.
Kdo jste to neviděl,
je to kriminální dokument.
Vypráví o chlapovi,
co zavraždí kočky a zveřejní ta videa na internetu.
A komunita milovníků koček se spojí a najde si ho.
A během toho zjistí, že taky zabil nějakýho chlapa.
Přijde jim to divný.
Když o tom dokumentu mluvím s nějakým milovníkem koček,
vždycky mi řekne, že se na to nemůže dívat.
„Nechci vidět, co těm kočkám dělá.
Je to příšerný!“
Tak se vždycky ptám, jestli náhodou taky nezabil člověka.
A oni: „Jo, ale ta část se mi líbí.
Mám rád dokumenty o zločinech.
Miluju dokumenty o skutečných zločinech.“
Já už jich mám plný zuby.
Fakt. Rozkládají nám mozek.
Nedávno jsem si s kámošem povídal o holce,
která se ztratila, když jsem maturoval.
Ptal se, jestli ji našli.
Tak říkám, že jo. A on na to…
„Pardon, že o tom nenatočili podcast!“
Je to fakt šílený.
Nelíbí se mi, že teď dáváme sériovým vrahům přezdívky.
Třeba „Zabiják z inzerce“.
Tak zaprvý.
On je jen jeden?
Tu službu využívá spousta dalších vrahů.
A je dost nefér, že se tak říká jen jednomu.
„Zabiják z Facebook Marketplace“ totiž nezní tak dobře.
Proč jim tak říkat?
Je to frustrující.
Rád bych řekl, že mě určitě jednou zavraždí.
Je mi souzeno odejít ze světa takhle.
Neustále cestuju a jezdím do měst, kde jsem nikdy nebyl.
V aplikacích si hledám cizí muže na sex.
Když o tom vyprávím kamarádům,
varují mě, že už to nesmím dělat.
„Přestaň. Vždyť ty lidi neznáš. Můžou tě zabít.“
„Já vím,
ale když si mě vyberou, ať mě klidně zabijou.“
Zabiju tím dvě mouchy jednou ranou. Tak jako tak přestanu randit.
Neoženil jsem se, ale dělám někomu stojan na paruky.
Tak si vyberte.
Ahoj. Jste tu spolu?
Fakt? To je krásný. Jste zamilovaný?
Nic neřekla.
Miluješ ho? Dvakrát mrkni, jestli potřebuješ zachránit.
Jak dlouho jste spolu?
Sedm let? To je úžasný.
Máte otevřený nebo monogamní vztah?
Tak co?
Monogamní?
Fakt?
Neuvěřitelný. Pardon, neřekl bych, že jste křesťani.
Schovávají se všem na očích.
Ne, je mi to u zadku.
Já na monogamii ani nemám názor.
Jsem teď trochu závislý na trojce.
Rád během sexu toho druhýho přehlížím.
Je to super.
Hrát psychosexuální hru s gay párem.
Celou dobu se snažíte vykopnout slabšího manžela.
„Díky, Briane, ale my to tu zvládáme.
Co kdybys nám přinesl vodu?“
Gay páry to mají těžké. Nemají moc možností.
Buď svůj vztah otevřete nebo si adoptujete malého Asiata.
A v obou případech jsem k dispozici.
Někde v domě vám sere Korejec.
Ale chci vám něco říct.
O otevřených vztazích mluvíme jako o „Divokém západě.“
„Každý vztah má jiná pravidla.“ „Jak to dělají?“
Ne každý monogamní vztah je stejný.
Každý monogamní vztah má menší odchylky.
Pro vás je pravidlo číslo jedna,
že nesmíte šukat s nikým jiným. A já vám to přeju. Gratuluju.
Nechal bych se přemluvit.
Ale co to ostatní?
Můžete jiný lidi líbat?
Tys neodpověděl.
Sedm let a není si jistý.
Začínal bych se bát.
Můžete se držet za ruce?
Ne? Fakt? Tak jo.
Dobře…
Tak si přidáme kontext. Jak se jmenuješ?
- Carl. - Carl? Dobře.
Takže…
Carlova bývalá přítelkyně
je v nemocnici.
Jo?
Není na tom vůbec dobře.
A jako v Poště pro tebe řekne,
že potřebuje vidět Carla.
„Potřebuju ho vidět. Kde je Carl?“
Carl přispěchá do nemocnice, rozrazí dveře.
To je hrozný. Tep mi nejde.
Zvedne ruku do vzduchu
a řekne: „Prosím, Carle,
vezmi mě za ruku.“
On to udělá. Naštve tě to?
Ne, protože je na umření!
To byl mylný předpoklad.
Moje chyba.
A můžete ostatní objímat?
Jo? Tak tady máte příležitost, lidi!
Najděte si je na afterpárty a dlouze je objímejte.
Uvidíte, co se stane.
Je to šikmá plocha.
A co tajemství? Pro mě jsou důležitý.
Anál je v pohodě, ale opovaž se mi něco tajit.
Nevadilo by ti, kdyby měla s kámoškou tajemství
a neřekla ti o něm?
- To záleží. - Na tom tajemství?
Aha.
Tak to zkusíme.
Co uděláme teď? Jak se jmenuješ?
- Ali. - Ali?
Stoupni si prosím na kraj pódia.
Neboj, jsem třikrát očkovaný a měl jsem to. Jsem neporazitelný.
Co se stane teď?
Carle, ty zůstaň sedět, ať se stane cokoli.
Ať se na mě naštveš sebevíc.
Koukej sedět. Nasadíme ti parohy.
Ali, já se nakloním dopředu
a ty mi pošeptáš něco, co jsi mu za sedm let neřekla.
Dobře? Rychle si to promysli.
A ostatní dělejte prosím co největší hluk. Povídejte si.
Nesliboval jsem, že to neřeknu.
Bože můj.
Líbíte se mi.
Jste sladký. Nechci vám to kazit.
Tak jo.
Za těch sedm let se nikdy neudělala.
To je zlý.
To není příjemný slyšet
na natáčení speciálu pro Netflix.
Je to zlý. To byl vtip. Koukněte, jak se tváří. Janine, zaber ho.
Udělá se pokaždý.
Sedá mu na obličej každý večer.
Má píchačky.
Je velmi spokojená.
Chcete mít někdy děti?
Fakt? Takže nevěříte na klimatickou změnu. Aha.
Zajímavý způsob, jak to zjistit.
Dělám si srandu. Držím dětem palce.
Ale vážně.
Podle mě není největší problém přelidněnost.
Jestli chcete mít děti, mějte je.
Ale když máte děti
a víte, kam dnešní svět směřuje…
Je to jako být na párty,
která už začíná postupně umírat.
A pak vám kámoš napíše:
„Čau, mám vůbec ještě chodit?“
„Jo.
Skoč do Uberu, vole!
Bude to fajn. Určitě ještě zbyde led,
až dorazíš.“
Ale místo toho byste jim měli zavolat:
„Nechoď sem. Někdo pustil podcast!
Párty skončila!“
Máme tu nějaké homosexuální otce?
Díkybohu. Je to hřích. Fakt.
Je to hřích. Není to správné.
Podle mě sem Bůh poslal gaye, aby snížil růst populace.
A když vidí dva muže vychovávat dítě,
říká: „To ne, vy jste to vůbec nepochopili!“
Musíme ho dost štvát,
protože nám to jde mnohem líp.
Vysvětlím vám to.
Představte si, že máte národní park plný jelenů.
Vypustíte do něj pár vlků, aby jejich populaci snížili.
Za pár let se vrátíte
a zjistíte, že vlci začali vychovávat vysoce-funkční jeleny.
Cože? Pojmenovali ho Atticus
a otevřeli Montessori školu?
Co?
Kde na to ti vlci vzali peníze
a proč jsou tak namakaný?
Tomu říkám záhada.
Ahoj, Bene.
To bylo druhé dějství.
Do něj jsem zařadil vtipy…
Asi 98 procent vtipů z druhého dějství
by mohl teoreticky říkat kdokoli.
Neměli nic společného s mou osobou. Mohl je říkat běloch,
černoška, domorodí oni. Úplně kdokoli.
Souhlasíš s tím, že by byly vtipné, ať by je řekl kdokoli?
- Ano. - Ano.
Zajímavý. Takže já tomu nic nepřidal.
Má dojem, že jsem těm vtipům nic výjimečnýho nepřidal.
Snad už chápeš, že tady nevyhraješ, Bene.
Asi to bude tím,
že to byly hetero vtipy. Jakýkoli heterák…
Mluvil jsem o drogách, o kočkách a psech, o vztazích. To jsou samá hetero témata.
Které dějství se ti líbilo víc? První nebo druhé?
Obě visí nad roklí a zachránit můžeš jen jedno.
Které z nich ti přišlo lepší?
- První. - První?
Mám se držet svých teplých asijských vtipů.
Jo, jasně.
Pro Bena budu už navždycky ten teplej asijskej komik.
Nenechá mě dělat i jiný věci.
Zajímavý. Moc hezký, Bene.
Bože, pozval jsem tě k sobě domů…
Ale neboj, už to mučení brzo skončí.
Vstupujeme do třetího dějství
a to se ti určitě líbit nebude.
Něco vám povím.
Já vlastní děti asi nechci.
Znáte mě už asi 45 minut a říkáte si:
„To je velmi moudré rozhodnutí.
Ty bys žádný lidi vychovávat neměl.“
Já sice vlastní děti nechci,
ale moc se mi líbí, jak se dělají.
Miluju, když se udělám.
Žiju pro to.
Nechci dělat nic jinýho.
Ale mám radši proces než výsledek, jestli mě chápete.
Nemám rád nechutný věci.
Dost mě naštvalo, když jsem ve 13 zjistil,
že vasektomie tenhle problém nevyřeší.
Myslel jsem, že to šmiknou, a zbyde z toho suchej kašel.
Bylo by to praktický.
Ale ne. Mám smůlu.
Už nějakou dobu onanuju.
Byl jsem zázračné dítě. Začal jsem v osmi. Je tu někdo lepší?
Dá někdo míň? Ne? Dobře. Páni, další zvrhlík. Super.
Paráda. Dobře, že to víme.
U nás doma to ale bylo dost náročný, protože naši jsou jižanští baptisti.
Učili nás, že je to hřích.
Říkali jsme tomu Ónanův hřích.
Ónan byl chlápek ze Starého Zákona, kde se píše:
„Ónan vypouštěl své semeno na zem,
Bůh to viděl a nasral se.“
Z toho jsme pochopili, že je masturbace špatná.
Ale mně přijde, že jsme si to vyložili špatně.
Myslím, že je Bohu u prdele, jestli onanujeme nebo ne.
Jen prostě nechce, abychom to dělali na zem, Ónane!
Ještě na tom někdo uklouzne. Chodí tu lidi!
A teď jsi nám to zkazil.
Zjistili jsme, že je to hřích. Každá spermie může být syn.
To jsme měli na rodinných tričkách.
Každá spermie může být syn. Bylo to pro nás důležité.
Ty jsi single?
Jo? A jak často onanuješ?
Průměrně za týden.
- Docela dost. - Říká, že docela dost.
To je zdravý. Zkus odhadem.
- Čtyřikrát. - Čtyřikrát?
- Pětkrát. - Ty si dáváš o víkendu volno?
Ježíši, to není moc.
To nic není.
Ale jak…
Jak po aktu pohřbíváš své syny?
Co s nimi děláš?
Čím si je utíráš?
- Ručníkem na ruce. - Ručníkem na ruce.
Jeden malinkatý ručníček na ruce
na všechnu tu mrdku.
To není špatný nápad. Ale já mám trochu lepší.
Já osobně mám lepší systém.
Poradím vám, co můžete dělat.
Vezmu si plážovou osušku a položím si ji vedle postele.
Každou noc se s ní utřu a položím ji zpátky.
Přišel květen, zazvonil telefon: „Jdeme na pláž.“ „Kurva!
Vezmu osušku a běžím s ní k umyvadlu. Je jako kámen.
Rychle ji opláchnu a na pláž jdu s mokrou osuškou.
To je můj systém. Zkuste to.
Siri, nelíbilo se jim to.
Ale to nevadí. Janine, necháme to tam.
Protože tohle je můj speciál a některý vtipy jsou jen pro mě.
Co vy na to?
Ne, rád onanuju.
Nejhorší na celém lockdownu pro mě bylo,
že jsem byl odpoledne sám a říkal si:
„Ne, že budeš zas onanovat. Přestaň s tím!“
Pak se ale ozval druhý hlásek.
„Pro koho si to šetříš? Kdo na to kde čeká?
Proč si hromadíš sperma jako drak Šmak?
Nedává to smysl. Vypusť ho na svobodu.“
Tak jsem to udělal a celý lockdown jsem promasturboval.
Problém byl, že jsem to dělal tak často, až to začala být nuda.
Takže bylo potřeba zapojit techniku,
což jsem taky udělal.
Jednou jsem při sjíždění Instagramu
našel cílenou reklamu na fleshlight. Díky, Zuckerbergu.
Byl jsem trochu sjetej, tak mě napadlo, že si ho objednám.
Pro ty, co to nevědí, fleshlight je takový válec
se silikonovým nástavcem ve tvaru vagíny, zadku nebo úst.
A vy to šukáte. Je to vězeňská technologie.
Vyrobeno vězni pro vězně.
A my jim je ukradli a přivlastnili si je.
Nadchlo mě to, tak jsem si ho objednal.
Když přišel, došlo mi, že jsem byl u toho objednávání sjetej moc.
Když jsem ho rozbalil… hádáte správně.
Omylem jsem si objednal
ženský zadek.
Byla to katastrofa.
Já o ženským zadku nic nevím, tak mě to děsně vytočilo.
Zkoušel jsem ho vrátit, ale nechtěli ho.
Tak mi ten ženskej zadek zůstal. Byl děsně drahej,
tak jsem si řekl, že nesmí přijít nazmar.
A začal jsem šukat ženský zadek. Už ho šukám docela dlouho.
Řeknu vám, co jsem se u toho o ženských zadcích naučil.
Připravení?
Jsou úplně stejný!
Myslel jsem, že to třeba povede jinudy,
nebo to uvnitř bude připomínat kočičí jazyk.
Ale ne, jsou úplně stejný.
Takže už nějakou dobu šukám ženský zadek
a díky tomu jsem zjistil,
že jsem bi.
Jo, jsem.
Ale jen trochu.
Dělám si srandu.
Nejsem bisexuál.
Ale jsem bipolární.
Ano, díky. Páni.
Nevím, jestli křičíte na mě nebo se mnou.
Škoda, že bisexuálové zabrali „bi“ dřív, než jsme se k tomu dostali.
Ale občas máme problém vstát z postele,
takže na závody nás neužije.
Ale bipolární lidi jsou na tom líp,
protože aspoň máme prášky, díky kterým nejsme na párty tak otravný.
To bylo drzý. Miluju bisexuály.
Oslavuju je a bojím se jich.
Tohle radši vystřihneme.
Ale ne, lidská sexuality mě fascinuje.
Rád se učím nové věci.
Nedávno jsem zjistil,
že některé ženy mohou mít mnohonásobné orgasmy.
Jedna ho má právě teď.
Neuvěřitelný.
Chtěl bych se vás zeptat,
u kterýho orgasmu poznáte,
že se máte stydět za to, co jste udělaly.
Protože stud je velmi důležitou součástí
mužského orgasmu.
Nemít po orgasmu čistou hlavu, zachvátil by celý svět chaos.
Dělal jsem nemyslitelný věci, abych měl sex.
Vlezl jsem do autobusu Greyhound, abych si vrznul. To dělají jen psychotici.
Ale tak to je.
Je to hrozný. Milujeme orgasmy,
ale jakmile je po všem, hned nám to zkazí.
„Pryč se sperma a veškerou láskou.
Vypadni z domu, už tě nechci vidět.“
A když má muž vztah s mužem, stane se z toho závod.
Nikdo nechce skončit na druhým místě.
Když budeš druhý, nikdo ti nepomůže,
aby ses dostal do cíle.
V nejlepším případě tě čeká odfláknutý prstění.
Ale já to chápu. Fakt.
Všichni víme, jak to při závodech chodí.
Dorazíte do cíle: „Díkybohu.
Dal jsem to. Můžu se jít osprchovat?
To ne, musím počkat i na Briana.
Jasně.
Brian si dal koks, tak mu to bude trvat pět hodin. Paráda!
Ještě že to vím.
Skvělý.“
Je to fakt blbý.
Když se udělám a ještě máme mít sex,
připadám si, jako bych to viděl poprvý.
„Bože můj, měli pravdu. Je to hřích!“
Chápete?
Nedávno jsem byl na skvělým rande.
Jen odbočka.
Narodil se v Londýně, ale vyrostl na Floridě.
Nejsmutnější příběh, co jste kdy slyšeli, ne?
Panebože.
Jako novodobý „Na prodej, dětské boty, nikdy nenošené.“
Celý příběh v jedný větě.
Mohl mít všechno.
I ten nejlepší přízvuk na světě.
Místo toho má všechny kmeny HPV.
Tragédie. Ale byl moc fajn. Vzal si mě domů.
Jako džentlmen mě nechal, ať se udělám první. Ale to byla chyba.
Veškerý romantický a sexy věty, co říkal, mi najednou přišly odporný.
Ke konci se mě ptá: „Kam to chceš?“
A já na to:
„Nevím. Třeba tamhle.
Sem ne. Mohl bys to udělat do té osušky, prosím?“
Ať nemusíme nikam chodit.
Orgasmy jsou šílený.
Rozdíly mezi mužským a ženským orgasmem jsou neskutečný.
Mužský orgasmus je velmi přímočarý.
Jako Mario Kart. Stačí několikrát objet trať a je vyhráno.
Ženský orgasmus, z toho, co mi říkali,
je jako vejít do bludiště a u vchodu je sfinga.
Začne: „Jen já říkám pravdu. Můj bratr jen lže.“
A vy musíte tu hádanku vyřešit, dojít doprostřed a porazit Mínótaura.
A pak možná najdete bod G. Nikdy nevíte.
Naše společnost mluví o bodu G,
jako by byl neustále v pohybu a každý večer byl na jiném místě.
Jako Komnata nejvyšší potřeby. Je to šílený.
Nevěřím, že je to tak náročný.
Že je těžký přivést ženu k orgasmu,
slyšíte jen v kontextu hetero vztahů. Queer ženy to neříkají.
Tak si říkám, v čem je asi tak problém.
Upřímně…
Nechte toho.
Nedovolím, aby z toho bylo vysmátý tleskání.
Buď se zasmějete a zatleskáte, nebo ani jedno.
Nevěřím, že je tak těžký přivést ženu k orgasmu.
Myslím, že bych to zvládl.
Fakt. Pusť mě na to, kouči.
Myslím, že to zvládnu.
Moc času jsem tam dole nestrávil, ale miluju hádanky.
Bral bych to jako escape room.
Vymetl bych všechny rohy a zmizel.
Když jsme u toho, madam, můžu poprosit?
Hodíte mi mou osušku, prosím?
Dělám si legraci. Ale co kdyby ne?
Co kdybyste se dívali na speciál,
kde teplej Asiat udělá přímo na pódiu ženskou?
Kdo říkal, že divadlo je mrtvé?
Já ne. Ani nápad.
Řeknu vám, že mluvit takhle otevřeně o sexu,
když jsem gay, je dost náročný.
Mám totiž spoustu kamarádů mezi heteráky.
Tak statečný sem. Mám kámoše heteráky.
A když mluvím o svém milostném životě na pódiu, vždycky…
Nikdy nezklamou… Jeden mi řekne:
„Joeli, ty máš ale kliku.
Vy gayové pořád jen šukáte.
Nonstop.
Být gay, šukal bych mnohem víc než teď.“
To ne, protože bys pořád vypadal stejně.
To není…
Proč se podle tebe říká, že „vylezeme ze skříně“?
Projdeš skříní z Narnie, najednou se zemská osa pootočí
a my tě nevidíme?
Ne, máme to mnohem těžší.
To nechceš. Je to náročný.
Ale, Bene…
můj nejnovější hetero kámoši,
tohle byla ta nejnechutnější část ze všech tří. To se asi shodneme.
Bylo ti nepříjemný poslouchat o gay sexu?
A gay orgasmech?
- Bydlím v Západním Hollywoodu, tak… - Cože?
Takže…
To je jako bys měl gay sex.
Už jsi viděl všechno.
Zajímavý.
Ale už jsi viděl velkou část představení.
Slyšel jsi o mém životě a o tom, jak žiju.
Tak bych se tě chtěl zeptat,
jsem dobrý vzor?
Jsem dobrým vzorem pro lidi z komunit, které zastupuju?
Mladý asijský
gay kluky?
- Myslím, že jo. - Proč?
V čem jsem dobrý vzor?
Umíš se oblíkat.
Umím se oblíkat.
Tak jo.
Fakt bydlí v Západním Hollywoodu.
Úžasný, Bene.
Spousta lidí ale nemyslí, že jsem dobrý vzor.
Zvlášť hodně Asiatů a taky gayů.
Podle nich nereprezentuju naši komunitu dobře.
Tuhle jsem vystupoval ve Phoenixu
a jeden gay mi po představení poslal zprávu:
„Představuješ všechno, co je s gay komunitou špatně.
Kvůli tobě vypadají gayové jako sexuální idioti závislý na drogách.“
A já na to: „Nemáš zač.“
Psal mi, že kvůli lidem jako já
se s ním jeho rodiče odmítají bavit.
Já vím.
Tak jsem odpověděl: „Promiň, to mě mrzí. Je to smutný.
Ale taky jsi jediný gay, kterýho vaši znají,
tak by sis měl uvědomit, že je to i tvoje chyba.
Znát mě, byli by nadšený.“
„Bože, my nevěděli, že umí být cool!
Mysleli jsme, že jen žijou v našich sklepech a vyžírají nás.“
Je to náročný. Bene, musím se tě zeptat.
Celý večer jsi zastupoval komunitu všech bělochů.
Neštvalo tě to?
- Trochu. - Trochu.
Musel jsi to dělat jeden večer.
Já to musím dělat už 11 let.
Je to tak.
Moc děkuju všem, co dneska přišli
a chtěli být zastoupení mou osobou.
Viděli se v mých zážitcích. To je super.
Ale kvůli tomu tady nejsem.
To není můj hlavní cíl jako stand-up komika.
Jsem tu hlavně proto, abych říkal blbosti a rozesmíval vás.
Tohle všechno je jen vedlejší produkt.
A tak s tímhle celé to vystoupení zakončím vtipem,
který mi heteráci, homosexuálové i Asiati
zakazují na veřejnosti říkat.
Jde o tohle.
Nemyslím, že by měli gayové sex častěji než heteráci.
Jen je náš sex zajímavější.
Já osobně jsem měl sex v Targetu a Ikee.
Rád nakupuju. Klasický stereotyp.
Ale nejradši si to rozdávám
na dost staromódním místě.
V páře v posilovně, kam chodím.
Je to super. Je tam tma a vlhko.
Gayové jsou jak plíseň, na takových místech se nám daří.
Buď v páře nebo za lednicí.
To jsou místa, kde máme sex.
Rozdával jsem si to s dvěma chlapama v páře.
Bylo to super, ale najednou tam přišla skupinka heteráků.
Rozutekli jsme se jak švábi. To říká naše společenská smlouva.
Heteráci se posadili
a začali si povídat o kuřecím a brokolici, nebo o čem se bavíte.
V jednu chvíli se rozhostilo ticho
a ten, který celou tu trojku začal
a byl kapitánem naší lodi lásky,
se na ně podíval a pronesl něco šílenýho.
Podíval se na ně a řekl:
„Jste nadržený?“
Nemohli uvěřit svým uším. Začali se klepat,
jako by byli na atrakci Piráti z Karibiku a jedna z loutek se jim podívala do očí.
Nemohli uvěřit tomu, co slyší.
Nakonec jeden z nich dokázal vykoktat:
„Ne, nejsem nadrženej.
Nikdo z nás.“
A my…
Už takhle jsme byli ponížený.
A pak
se tenhle muž
postavil,
podíval se jim do očí a řekl něco,
co nikdy nezapomenu.
Pardon.
Řekl:
„Tak koukejte padat.“
A oni fakt šli!
To je na tom šílený!
Stoupli si a beze slova z té páry odešli.
Když jsem toho chlapa udělal,
řekl jsem mu: „Jsi skvělý vzor.“
Moc děkuju. Takhle to mám rád.
L.A., moc vám děkuju!
Byli jste fantastický!
Překlad titulků: Anna Farrow