Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Atyaég! Üdv, Los Angeles!
Mi?
Hadd halljam! Még hangosabban!
Nyomjátok még! Úgy ám!
Egek! Sziasztok!
Úgy örülök, hogy itt lehetek! Tudom, mit gondoltok.
Nem hittétek, hogy szexi is vagyok, mi?
Bátran mondhatom: már a humoristák is lehetnek szexik,
sőt, ami azt illeti, álomszépek is.
Ma a szexi humoristákat képviselem.
Eszméletlen érzés itt lenni Los Angelesben, a választott otthonomban!
Istenem, de szuperek vagytok!
Szeretem, hogy a munkám egyik előnye az, hogy sokat utazhatok.
De a helyek, ahol fellépek, nem mindig állati szuperek.
A legutóbbi vidéki fellépésem például az idahói Boiseban volt.
Valaki ujjongott. Azta!
Eltér az ízlésünk.
Amúgy jól éreztem magam Boiseban,
de meg kell mondjam, nem hemzsegnek ott az ázsiaiak.
Ez akkor hasított belém, mikor elmentem az ottani P. F. Chang'sbe.
Beléptem, és az emberek majdnem elájultak, mikor megláttak.
Mintha én magam lennék P. F. Chang.
Kész őrület volt. Az emberek ide-oda rohangáltak az étteremben.
Azon tanakodtak, letérdeljenek-e előttem.
„Még sosem láttam ázsiait ilyen közelről.”
Úgy mászkáltam ott, mint egy herceg, aki hazatért a királyságába.
Kész Mufasza érzésem volt: „Ameddig a napfény elér, az az én birodalmam.”
„Én nem az apám vagyok, hanem… Kyle Chang.
Most változtatunk a dolgokon, és a fúziós konyhaművészetnek vége.
Mindenki húzzon vissza a saját hazájába!”
Okosak vagytok. Menő.
Ez bejön. Tuti egyetemet végeztetek.
Eldumálgattam a P. F. Chang'sben az egyik felszolgálóval,
és kérdezte, honnan származom. Mondtam, hogy Los Angeles-i vagyok,
és nem kamuzok, erre egyből rávágta, hogy Boiseban is sok lehetőség rejlik.
Azt gondoltam, hogy: „Ja, látom! Hiszen épp egy P. F. Chang'sben vagyok.”
Mi más kellene egy városba?
Talán van Shanghai burgerezőjük?
Mert akkor mutassák, merre van az arra!
Imádok utazni… Bár szerintem tudom a választ, azért megkérdezem.
Vannak melegek köztetek? Hol vagytok? Oké.
Megijesztitek őket, és elveszik a jogokat.
Tök para.
A lényeg az, hogy ha mi melegek elutazunk valahova,
néha muszáj kódot váltanunk.
Tehát a republikánus többségű államokban mélyebben kezdünk beszélni.
Mélyen beszélek, és úgy járok, ahogy egy heteró pasi.
Icipici határozott léptekkel. Általában a melegek érnek oda mindenhova időben.
De sosem hazudok a szexuális beállítottságomról.
Sosem tagadom le, hogy meleg vagyok. Soha többet. Nem ám!
Túl…
Túl sokáig hallgattam el mások elől, ezért nem hazudok erről,
kivéve, ha a taxis furán néz rám, mert akkor bizony van csajom.
Jessicának hívják, kutyakozmetikus, és egyszerűen imádok vele csókolózni.
A színművészeti végzettségemet latba vetem,
hogy előadjam Ronnak a Toxikus férfiasság című darabom.
Mindig beveszi.
A kódváltásban a legfurcsább, hogy az ellenkezőjét teszem
a nagyvárosokban; New Yorkban vagy L. A.-ben
nők társaságában.
Azt akarom, hogy egy nő kezdettől fogva tudja, hogy meleg vagyok.
Mert tudom, hogy, ami az amerikai nőket sírba viszi, egy pasi.
Én meg tudatni akarom a nőkkel, hogy én egyedül egy dologra vagyok veszélyes:
az önbizalmukra.
Szuper.
„Tetszik a dzsekid.
Az Amazonról rendelted, mi?”
Igazából csak csinos csajokat oltok, mert nekik bírja az önérzete.
A gond azzal, hogy a heterók kedvéért
folyton váltogatok a meleg és a heteró Joel között az,
hogy néha nem tudom rendesen megítélni,
hogy melyiket kéne adnom.
Nemrég volt, hogy késő éjjel hazaérve leparkoltam az utcán,
megláttam egy, a kutyáját egyedül sétáltató nőt,
és tudatni akartam vele, hogy nem jelentek rá veszélyt.
Agyaltam, hogy melyik Joel kell itt. Gőzöm sem volt, melyik illik ide.
Végül odanyargaltam hozzá, hogy: „Imádom a cipőd, te ribi!”
Ettől nem lett túl nyugodt. Nem ám!
Levágtam, hogy ezzel az orgánummal a dumám felért egy becsmérléssel.
„Bocsánat!
Ezer bocs ezért!”
Szuper közönség vagytok.
Bocsi, megállok egy pillanatra a műsorban, hogy egy kicsit képet kaphassak rólatok.
Becsszó, ez nem csak egófényezés, hanem egy óriási poén felvezetése is…
Az érdekelne, hogy ti, akik eljöttetek ide ma este,
tudtátok-e korábban, ki vagyok, és mit tettem le az asztalra.
Elég! Csend!
Elég, ha mondom!
Azt mondtam, csend legyen! Az istenit!
Totálisan odavagytok értem. Piros pont kéne?
Imádlak titeket, és köszönöm, hogy itt vagytok.
Ami jobban érdekel, hogy ki jött ide úgy, hogy halvány gőze sem volt, ki vagyok,
és sosem hallott rólam?
Ennek igazán nem kéne örülni.
Ez így odavágott.
Kösz. Azt hiszem.
Szóval ebből a második csoportból… Ez a műsor elengedhetetlen része…
Kell nekem egy heteró, fehér pasi. Csak én mondok ilyet manapság.
Kell nekem egy heteró, fehér pasi!
Beköpni is ér! Lássam őket!
Hol vannak ezek a különleges pasik?
Ott? Oké, ott a sor végén. Ez atom.
Hogy hívnak?
- Ben. - Hát, Ben, én sem hallottam még rólad.
A lényeg, hogy ebben egyformák vagyunk.
Te is idegen vagy nekem.
Mondok valamit, Ben, oké?
Pontosan tudom, hogy mit gondoltál, mikor színpadra léptem.
Bizony. Azt futott át az agyadon, hogy jön ez a meleg, ázsiai humorista…
„Egy újabb meleg, ázsiai humorista meleg, ázsiai viccekkel.
Egy újabb meleg, ázsiai.
Épp egy ilyen meleg, ázsiai pacákra voltam kíváncsi.”
Ezek a szavak fogalmazódtak meg a fejedben: „meleg, ázsiai humorista.”
Bólintott. Oké…
Végül is jogos. Mert a következő a helyzet:
Úgy 11 éve vagyok a szakmában.
Ez… nem kevés idő. És sok anyagom kikerült az internetre.
És a karantén alatt eldöntöttem, hogy belevetem magam
a kommentolvasás csodájába.
Nagyon jót tesz.
A kommenteket olvasva elmondhatom, hogy rengeteg Ben van a világon.
Egy csomó fehér, heteró pasi kommentel arról,
hogy csak a melegségről meg az ázsiai származásomról beszélek,
és hogy nem tudnak azonosulni velem. „Ha nem tudok, hogy nevethetnék rajta?”
Én meg tök meglepődtem, mert éppen ezt nem akarom.
Humoristaként minden társadalmi réteghez szólni akarok.
Főleg a legfontosabbhoz, szóval…
Kiakadtam.
Tennem kellett valamit. Szóval itt jössz a képbe te, Ben. Mondom, mi lesz.
Most átvezetünk a fénybe.
Itt állsz a világszínpadon,
és te képviseled Amerika összes heteró, fehér férfiját.
Bizony.
Oké.
Ezt miért tapsoljátok meg?
A hangulat kezd átmenni Trump egy kampányrendezvényéébe.
Na, szóval, Ben,
megkérlek egy dologra azért,
hogy a vicceim nálad és a hozzád hasonlóaknál is üssenek.
Tehát háromra kérlek,
hogy mutasd be nekünk a legtermészetesebb nevetésedet, oké?
Mindenki másnak kuss!
Oké.
Egy, kettő, három!
Ugyan már, Ben! Ez semmi.
Kérek egy igazi… Nevess, mintha Louis C.K. állna itt!
Igazi nevetést kérek, jó?
Kapsz még egy esélyt. Egy, kettő, három!
Azt hiszem, egészen a műsor végéig…
egy fehér pasi küszködését kell hallgatnom.
De tudd: fontos vagy, és vissza-visszakanyarodok majd hozzád,
mikor kíváncsi vagyok a gondolataidra.
Sokan nem ismertek eddig,
így nekik szeretnék betekintést nyújtani abba, ki vagyok én.
Először is: örökbe fogadtak. A szüleim fehérebbek nem is lehetnének.
Ezért van hülye nevem. Joel Kim Booster. A Booster nyilván nem ázsiai vezetéknév,
de ez senkit nem tántorított el attól, hogy megpróbálja ázsiaiként kiejteni.
És tudom, hogy az érdekel, hogy csinálták.
Hiszen olyan egyértelmű a kiejtése. „B-Ú-SZ-T-Ö-R”.
És mégis…
minden hotelbejelentkezésnél
a személyimet és az arcomat látva lerí róluk, hogy nem ezt várták.
Majd jönnek, hogy: „Igen, a szobája kész, Mr…
’Búsztár’.
Tök feldühít, hogy direktbe sértő ázsiai kiejtéssel próbálkoznak.
A Marriott Courtyard ennél elvileg magasabb színvonalat képvisel…
Felháborító.
A lényeg, hogy a családom fehér, plusz az anyukám családja délről származik.
Vannak rokonaim Alabamában, Tennesseeben és Dél-Karolinában. Mindenhol.
Imádom a család azon részét. Tényleg szívből szeretem őket.
Ami érdekes, mert látom a közösségimédia-posztjaikból,
hogy egyetlenegy dologra vannak nagyon rácuppanva.
Ez a dolog, amiért oda meg vissza vannak, jól gondoljátok…
a szobrok.
Imádják a szobrokat. Nem tudnak betelni velük.
És nemrég beszéltem az anyámmal telefonon,
és jajongott, hogy Robert E. Lee és Jefferson Davis szobrokat döntenek le.
„Mi jöhet még?
A George Washington és a Kolumbusz Kristóf szobrok következnek?”
Erre azt mondtam:
„Anya, leszarom.” Mármint tudjátok, hogy én…
Elfelejtette, hogy mégis kivel beszél?
Egy pasival,
akinek a zsebében a miniszámítógépén meleg pornó és Candy Crush van.
„Engem aztán fullra hidegen hagy egy szobor, oké, anya?”
Ha esetleg USB-csatlakozót építenének George Washington seggébe,
akkor talán érdekelne. Az én ötletem a szobrokkal kapcsolatban,
hogy le kéne dönteni az összeset, és a helyükre USB-töltőállomásokat tenni.
- Ennyit mondanék. - Igen!
Nem volt egy sétagalopp ázsiaiként egy fehér családban felnőni.
Hamar megtanultam, hogy mivel látszik az etnikai hátterem,
a közvetlen környezetemből sokan górcső alá vették minden rezdülésemet.
Azt akarták, hogy mindenben a csoportot képviseljem.
Ennek ékes példája egy nemrég történt eset.
Egy házibuliba mentem Los Angelesben,
és rajtam kívül három ázsiai volt ott. Nem ismertük egymást.
Mindannyiunkat a fehér barátaink hívtak meg.
Mikor a bulira értem… Ez nem kamu, nem csak kitaláltam a poén kedvéért.
Beléptem a házba, és egyből levettem,
hogy mind a négyünk ruháján egy tasmán ördög van.
A fejemhez kaptam, és mind a hármukat behívtam a konyhába, hogy:
„Valaki menjen haza átöltözni, mert így új sztereotípiákat hozunk létre.”
De ekkor már késő volt. A buliban fehér csajok mondogatták,
hogy talán ez „Taz éve”.
„Más az asztrológiájuk.
Taz biztos fontos a kultúrájukban. Ő a fesztiválok sztárja.”
Nagyon vicces…
Ugye vannak köztetek ázsiaiak? Igen!
Csak az én Netflix-felvételemen mernek sikítani.
Nagyon menő.
Na, ez a gond a neveltetésemmel.
Felnőttként már kötődni tudok az ázsiai amerikaiakhoz.
Etnikai szempontból tudom, milyen lehet az ő életük,
de kulturális szempontból nekem nincs meg, milyen is koreainak lenni,
hiszen nincsenek koreai nagyszüleim, akik megtanították volna a hagyományokat.
Hol is vannak a koreaiak köztetek?
Hol vagytok?
Ja, ott. Oké. Remek!
Te nem emelted fel a kezed. Akkor nem koreai vagy, ugye?
Melyik… Mi… Melyikre táborba is…
Még egy ázsiaival is úgy beszélek, mint egy fehér.
- Melyik etnikumhoz tartozol? - Vietnámi.
Vietnámi? Oké.
Neked ott, koreai nagyszüleid vannak, ugye?
- Igen. - Aha.
Akkor a kérdésem hozzád az lenne, hogy…
Őt utáljuk? Csak mert…
Velem az a helyzet, hogy nem tanultam meg,
hogy az ázsiai kontinensen belül ki ellen kell rasszistának lenni.
És ez a kultúránk egy fontos része.
Ez tök fontos, mert…
Mert… Mondd meg őszintén!
Kiket utálnak a nagyszüleid?
Kiket? Mondd csak ki!
- A japánokat. - Aha. Egyből kibökte.
És tény, ami tény…
Nem könnyű kimondani, de tudják, mit tettek.
Tudják bizony.
Vannak japánok közöttetek?
Nektek tipli van!
Csak viccelek. Maradhattok… Egyelőre.
Ez jó. Buli ázsiainak lenni.
De te itt…
Te vietnámi vagy, és ezzel a férfival jöttél,
akinek a keze szinte a lábad között van.
Remek. Arra vagyok kíváncsi, ő tényleg fehér-e.
- Igen. - Aha.
Ráközelítenétek a pasi arcára?
És ő neked…
Ő az első ázsiai párod, vagy csak egy sok közül?
Egy sor ázsiaival voltál már?
Nem ő az első.
Nem ő az első!
Na, ezért kell megkérdezni, mert egyesek a „szerezd meg hát mind” stílust nyomják.
És ez néha cinkes helyzeteket szül.
És hát nekem ez nem gond… Mármint tuti szuper a kapcsolatotok.
De vannak pasik, akiknek az ázsiaiak a fétise,
és nem vetem meg őket ezért,
de néha elvadult dolgokat mondanak, amik kényelmetlenül érintenek.
Beszéltem eggyel egy randiappon.
Küldözgettük egymásnak az üziket, és a semmiből megkérdezte,
korai vagyok-e, mire mondtam, hogy igen, és megkérdeztem, honnan veszi,
mert én nem mondtam. A válasza: „Látszik a szemformádból.”
Elképedtem, és azon agyaltam,
vajon a koponyám is méregeti-e, az az állat. „El tőlem a tolómérővel!”
Nem mondunk ilyet valakinek 2022-ben! Ez tök fura.
Plusz még ekkor csak a segglyukamról kapott képet, az arcomról még nem.
„Szóval milyen szemformára utal maga, Pikachu detektív úr?
Na, húzzon innen!”
Elképesztő.
A vicc az, hogy még sosem sikerült képet csinálnom a testem ezen szegletéről.
Próbáltam volna, de bonyolultnak tűnt.
Azt hittem, hogy emelvény kéne hozzá, meg egy csapat.
Értitek? Mármint egy lyukkép készítése egyedül totál homály.
Az elülső kamerád fölött hajolás…
Nem!
Isten áldja az olyan férfiakat, akik képesek erre egyedül.
Amúgy nemrég tényleg kaptam egy lyukképet.
És a pasinak sikerült a segglyukát és az arcát is megörökíteni a képen.
És ez nem egy szép látvány.
A segglyukának az élettelen pillantása adott hátteret.
Olyan volt, mint egy mosómedve, akit megörökített egy biztonsági kamera.
Nem!
Ez nem nekem való.
Nyilván én is csináltam…
Persze, hogy csináltam meztelen képeket. Az Y generációhoz tartozom.
Több tucatot. Valószínűleg több százat. Állandóan fotózom a testem,
és vakmerően kiküldöm őket a nagyvilágba.
Mivel ennyire felelőtlenül küldözgettem őket,
tavaly nyáron, pontosan szenteste tudtam meg,
hogy az összes meztelen képem kikerült a netre.
Látom, hogy egyesek egyből a telefonjukhoz kaptak.
De hát megtörtént, és felzaklatott. Érthetően dühös voltam,
hogy így megkárosítottak.
Aztán megtudtam: egy férfi „hírességekkel” foglalkozó oldalra kerültek,
és úgy voltam vele, maradjanak csak ott!
Egész nyugodtan maradhatnak!
Maradhatnak az újévig. Hadd élvezkedjenek rajtuk mások.
Elvégre kemény két éven vagyunk túl.
Aztán a csupa pozitív kommentet látva azt éreztem: „hol érdekel ez engem?”
Már csak a linket küldöm el képek helyett. Tudjátok, miért.
Kiiktatom a közvetítő felületet. Könnyű megoldás. Könnyebb, mint eddig.
Amúgy imádok farokképeket küldeni.
Tudom, hogy az ország megosztott a farokképek kérdésében,
de én imádok ilyet küldeni.
És azt kell mondjam, kaptam korábban pár fura választ rájuk.
Például nemrég egy srác azt írta vissza a farokképemre, hogy szép.
„Van frissebb képed?”
Nem értettem a kérdést.
Tegyek mellé egy újságot, mintha a farkamat elrabolták volna?
Ez a farkam, nem pedig Patty Hearst.
Mi ez az egész?
Az életem során eléggé sok farokfotót kaptam.
Valószínűleg több ezret láttam eddig.
Kész antropológusnak érzem magam. Én lehetnék a farkak Jane Goodallja.
Mostanra úgy érzem, elég képzett vagyok,
hogy a következő megállapítást tegyem a férfiakról és a farkukról:
a legtöbb férfi a farka méretével van totálisan elfoglalva,
de azt elfelejtik,
hogy a farkuk állati ronda is lehet.
Ez, ha azt vesszük, sokkal nagyobb probléma.
Mert hát… láttatok már ronda farkat? Még az hiányzik, hogy nagyobb legyen.
Senki se tegyen nagyítót egy ilyen elé!
Van pénisz, ami egy kerítésre ránőtt fára hajaz. Mi a fene történhetett vele?
És van olyan, amibe belecsapott a villám, elferdült, de tovább nőtt.
Ez a természet csodája. Nem létezhetne.
Az alátemetett halott házi kedvencek éjjel felélednek.
Igazából kész csoda.
Amúgy úgy gondolom, hogy az ázsiaiak iránti vonzalom
rasszizmusban gyökerezik.
Néha úgy érzem, rasszista, aki ázsiaiakra bukik,
és a szememben az duplán rasszista, aki az ázsiaiakat bírja,
de én nem jövök be neki. Az nagyon tud fájni.
Azt egyáltalán nem díjazom. Mármint miért nem vagyok elég jó valakinek?
És igazából tudom, miben nem vagyok elég jó nekik.
Nincs meg az ázsiai kulturális hátterem,
amire az ilyen pasik buknak.
Sokan úgy érzik, hogy beetetem őket.
Mintha elmennének egy kocsiért,
és azt hinnék, hogy egy menő Hondával lettek gazdagabbak,
de aztán rájönnének, hogy egy PC Cruiserük lett.
Nagyon durva.
Az igazság, hogy én sem vagyok immunis. A húszas éveimben sokat hibáztam.
Egy csomó rizskirálynővel jártam, ahogy mi hívjuk őket.
Rengeteggel voltam, akiknek több katana is volt a falán.
És tudnotok kell,
egy katana is túl sok.
Két katana egyenlő spuri, oké?
Egyszer randiztam egy sráccal,
aki saját bevallása szerint rizshercegnő volt.
És hát elég jól sikerült a randi, így a végén szexeltünk.
És az aktus közben egyszer előrehajolt,
és azt mondta: „Szia!”, mire én ugyanezt válaszoltam.
„Mizu?”
És nem kamuzok, szóról szóra ezt mondta.
Előrehajolt, és ezt mondta:
„Hát nem úgy dugsz, mint egy ázsiai.”
Tudom, engem is sokkolt a dolog.
Fiatal voltam, és nem tudtam, mit tegyek.
Csak kétségbeesésemben hirtelen cselekedtem.
Egy karateütést mértem a péniszére.
Fogtam a ruháimat, és vissza se néztem.
Nem kerülök helyzetbe Michiganben, Illinois-ban vagy Indianában.
Nem engedem, hogy megismétlődjön.
Szia, Ben!
Hogy vagy?
- Királyul. - Szuper.
A helyzet, Ben,
hogy ez volt az első rész, oké?
És talán feltűnt,
hogy teletettem a melegségről és az ázsiai háttérről szóló viccekkel.
Most mindegyikük érzi a szeretetet.
Az ázsiaiak is képviseltetve voltak, és a melegek is ott hátul.
Mindenki, aki azért jött, hogy képviseljék, megkapta, amit akart.
Személyesen kapcsolódhattak a viccekhez. És most csak te vagy a célközönség.
De előbb lenne egy kérdésem, Ben.
Úgy érzed, kirekesztettek a vicceim?
Őszintén szólva igen. Baromira.
Melyik viccem zavart leginkább?
Nehéz megmondani, pontosan melyik.
Nehéz megmondani, mert olyan sok zavart, ugye?
Olyan sok zavart!
Melyikkel tudtál leginkább azonosulni?
Hogy melyikkel? A ronda péniszessel?
Érdekes.
Durva!
Szerintem tök nagy bátorság, hogy bevallottad.
Bizony.
Akárhogy is, az első rész véget ért, és jön a második.
És ebben olyan viccek vannak,
amiket alig várok, hogy hallj, mert csak neked szólnak, Ben.
Szerintem itt már ne számold a vicceket, mint az előbb…
Inkább éld át az élményt, amit nyújtanak!
Szóval ahogy a műsor elején mondtam,
imádok utazni és fellépésekre menni. Szerencse, hogy szuper helyeken járhatok.
Például nemrég voltam egy eszméletlen európai hajóúton.
Ha ismertek, tudjátok, mekkora vágyam egy hajón rejtélyeket megoldani,
szóval ez nagy lehetőség volt.
Sajnos ez csak melegeknek szólt, és a rejtély az volt, kitől kaptam trippert.
Ryantől, de a lényeg…
hogy melegeknek szólt a hajóút.
Rajtam kívül 6000 meleg pasi volt rajta a világ minden tájáról,
plusz 32 nagyon szomorú nő.
És meg kell hagyni, állati inspiráló volt ez a helyzet,
mert sosem láttam ennyiféle, eltérő életkörülmények között élő,
eltérő kulturális háttérrel és világnézettel rendelkező pasit
egyetlen célért összefogni, és érte harcolni.
Ez a cél nem volt más, mint a drogcsempészet.
Még sosem láttam ehhez hasonlót.
Minden barátom ott volt: a hallucinogének, az amfetaminok és az opioidok.
Az első este egy trükkel majdnem rávettek, hogy toljak egy kis metamfetamint.
Tudom… ez aztán a belevaló csíny! De…
Amúgy nem volt egy bonyolult szitu.
Az első este találkoztam két férfival Kelet-Londonból,
akik ezt mondták: „Lenne…”
Jó, ezt nem erőltetem. Bocs, nem próbálom az akcentusukat.
Azt kérdezték, lenne-e kedvem drogozni velük.
Én persze belementem, mert hát a tengeren voltunk.
A tengerjog ezt diktálta.
Így hát bementünk a szobájukba, és megkérdeztem, mi a mai menü.
Ők mondták, hogy meth.
Kicsit meglepett a dolog.
Magyarázkodni kezdtem: „A methet a 40-es éveimre tartogatom,
így most megyek, és ez a drog marad a bakancslistámon.”
Azt válaszolták, hogy de ez meth, mire én: „Tudom.
És mondtam, hogy azt nem tolok.” Mire ők: „Nem, meth!”
Megint mondtam, hogy nem, ők, hogy meth. Én: „Elég!” Ők: „Meth!”
Mire én: „Ez a ‘Who's on First‘ legrosszabb feldolgozása!”
Nem értettem, hogy kerültünk egy időhurokba.
Végül az akcentusuk miatt betűzniük kellett a szót:
„Nem, Joel, ez M-E-T. Met.
Ez nem kapható Amerikában.”
Így elgondolkodtam,
és kértem belőle.
Betoltam ezt a rejtélyes drogot,
és eszméletlen király hatása volt, hatalmasat buliztam.
Reggel kikötöttünk Olaszországban, és végre volt jel a telómon,
úgyhogy rákerestem erre a metre,
hogy megtudjam, miért nincs Amerikában, és hogy lehetne behozni.
És van egy jó és egy rossz hírem nektek.
A jó hír az,
hogy ez a drog van itt is,
a rossz pedig az,
hogy fürdősóknak hívjuk.
Szóval ez nem igazán módosította a listámat arról,
milyen drogokat akartam és nem akartam tolni a hajóúton.
A helyzet a fürdősókkal, amikről nem számolnak be a hírek,
amiről nem beszél a média, az,
hogy állati jó a cucc.
Én imádtam, baromi jó élmény volt.
Mindenkinek ki kéne próbálnia, szóval a széketek alatt…
Csak egy kevés kell mindenkinek. Na jó, nem. De megéri.
Egy kicsi nem árthat. Bár van, aki belehalt.
De ha nyitottak vagytok rá, csodás élmény lehet nektek is.
Tudom,
hogy nem mindenki próbálhatja csak úgy ki a fürdősókat.
Tudom, hogy vannak szerfüggők köztetek, és tisztelem a küzdelmetek.
Én a magam részéről szerencsés vagyok,
hogy a szüleim kellően elcsesztek, hogy drogozni akarjak,
de eléggé szerettek is ahhoz, hogy felelősséggel tegyem ezt.
Csak… Tudom.
Drogozáskor folyamatosan vizet iszom,
időzítőket állítok, na meg Exceleket töltögetek.
Én drogozásból csillagos ötös tanuló vagyok.
És az igazság, hogy mindig lenyűgözött a drogkultúra.
Mindig érdekelt, honnan jönnek a drogok. Én Vanessától kapom őket.
De Vanessa honnan szerzi a drogokat, amiket tőle veszek?
Például, mikor ketamint kérek tőle, ami egy lónyugtató,
vajon ő honnan szerzi be a cuccot?
Mit csinál érte? Elmegy egy állatorvoshoz azzal,
hogy a lova nagyon beteg, és nem hajlandó aludni?
A második kérdés, hogy én mi a szarért tolok lónyugtatót?
Kinek jött először ez az ötlet?
Melyik meleg pacák ébredt arra,
hogy a lovak a cuccal baromi királyul érzik magukat,
és ő is erre vágyik?
A harmadik, utolsó és legfontosabb kérdés az,
hogyan vették rá a lovakat, hogy ketamint szippantsanak?
Nagyon érdekes kérdés, az egyszer biztos.
Ezek után tudnotok kell, hogy én már nem iszom alkoholt. Nem megy.
A másnaposság túlságosan megterheli a szervezetem.
Már túl öreg vagyok hozzá.
Ám amikor Kaliforniába költöztem, ahol legális a fű,
amint ideértem mindenki azt mondta, hogy füvezzek egy kicsit,
mert a marihuána a legjobb másnaposság elleni cucc.
És nem tudom, ti próbáltátok-e,
de olyan, mintha túltöltenél egy teli poharat. Nem működik.
Nem bizony!
Utána iszonyúan fájt a fejem, és mellé azt hittem, mindenki mérges rám.
Szóval ezt nem igazán tudom jó szívvel ajánlani nektek.
Amúgy ti is szerettek bulizni? Hol vannak a buliőrültek köztetek?
Igen! Bulisok!
Imádtok… Jó volt a cuki táncotok. Ti…
Janine, ráközelítenél?
Toltál már ekit?
Szóval igen. Biztos úr, megtaláltuk.
Itt áll legelöl. Igen.
Amúgy én imádom az ekit. Az egyik kedvencem.
Az eki a hülyébbek kedvéért extasy.
És az extasynak a hatása az, amit állítanak.
Eksztázisba esünk tőle. Jó érzést ad, na meg beindít.
És ha férfi vagy, részben előnye azt is, hogy lehetetlenné teszi az erekciót.
Ami szuper, mert ahányszor ekizek,
úgy érzem, lepaktálok egy ősi tengeri boszorkával,
aki azt mondja: „A varázsom beindít, ugyanakkor a merevedést kicsukja.”
És ha nem élvezel el napnyugta előtt egy fesztiválon,
érző növénnyé változol a kertjében.
Ez kész agyrém. Tényleg az.
Érzem, ahogy egy csomóan befeszülnek a sok drogos sztorit hallva,
úgyhogy témát váltok, de egy biztos, a témaváltás nem sima ügy.
A következő téma az állatok lesznek,
de ez még az előzőnek vége, oké?
Tehát én úgy gondolom, a kutyák kokainoznak,
a macskák meg füveznek.
És tuti ti is láttatok már engedetlen, idomítatlan kutyát nyilvános helyen.
A gazdáik épp úgy beszélnek hozzájuk,
mint egy haverhoz, aki túl sok kokaint tolt.
„Terrance, gyere le onnan! Gyere le, Terrance!
Gyere már le! Jaj, elnézést! Általában nem így viselkedik.
Kérem, ne hívják a sintért!”
Eközben a macskák otthon lézeres mutatókkal játszanak.”
Tökéletes analógia.
Hol vannak a kutyaimádók ma este?
Hol vannak a kutyások?
Értjük.
Menő.
Hol vannak a macskaimádók a közönségben? Igen!
Igen! Mindannyian fantasztikusok vagytok.
Hol vannak a madárimádók köztetek?
Oké, Janine, közelíts rá mindenki arcára, aki éljenzett!
Mindegyikőtöket nyilvántartásba vetetem, ti beteg állatok.
Felháborító!
Az van, srácok,
hogy szerintem a macskák a legjobbak. Ők a kutyák felett állnak.
Látok pár kutyást, aki ingatja a fejét, de van egyetlenegy ok,
ami miatt a macskák überelik a kutyákat: ők sosem dolgoznának a rendőrségnek.
Egyetlenegy macska sem vetemedne erre. Nem ám!
És nem azért, mert nincsenek meg hozzá a képességeik.
A macskák akár holnap véget vethetnének a drogkereskedelemnek.
De úgy vannak vele, hogy nem dolgoznak az államnak.
A kutyások odavannak a kutyáikért: „A kutyám mindenhova követ.”
Ennek azért elég Nemzetbiztonsági Ügynökség szaga van.
Mire kíváncsiak?
Meg jön a duma, hogy a kutya a fürdőajtóban várja a gazdit.
Hát azért, mert azt hiszi drogozol, és fel akar nyomni!
Minden kutya gyárilag be van drótozva.
Szereljék le a kiskutyákat!
Be sem tudtam fejezni, emberek.
Végig sem bírtam mondani.
A kutyások mindig megorrolnak rám emiatt…
Egyszer egy műsor után odajött hozzám egy kutyatulajdonos azzal,
hogy ne vetítsek arról, hogy a kutyák erkölcsösek. Csak ne!
„A kutyák nem tudják, mit csinálnak.”
Szerintem a kutyáknál leginkább esélyes,
hogy megértik az emberi erkölcsöt.
Mert hát láttatok olyan kutyát, aki szégyell előtted szarni?
Ahányszor ilyet látok, tök felhúzom magam,
mert ezek szerint értik ők, milyen társadalomban élni.
Néha, tutira értik.
„Akkor irány dolgozni!”
Így hát a kutya válasza: „Vigyél a rendőrakadémiára!”
Mindig ez van. Kész őrület!
Értem én, hogy nyilvánosan szarni megterhelő.
Megterheli az ember lelkét. Én gyakran csinálom.
Sokat járok reptereken. Sokszor megyek nyilvános WC-kbe.
És nem tudom, mikor alakult ez ki,
de most egyesek bemennek a fülkébe,
előveszik a telefonjukat, és elkezdenek adminisztrálni.
Erre nem tudok gombot varrni. Borzalmas.
Volt, hogy sorba kellett állnotok, hogy szarhassatok? Az a kínok kínja.
Ideje lenne úgy kezelni a fülkéket, mint a kórházak a várandós nőket.
Csak az mehetne be, aki már kicsit kitágult,
mert a sorban vannak olyanok, akik már majd megszülnek…
és nem jutnak be, mert te instázol.
Ezt tudom, mert látlak a nagy lyukon az ajtó és a fal között.
Eldobom az agyam. Hogy lehetünk a világ legjobb országa,
miközben farkasszemet tudok nézni az épp szarókkal a LaGuardia reptéren?
Ez teljesen nonszensz. Tényleg!
A lényeg, hogy imádom a macskákat. Nemrég…
Nemrég elmentem egy macskakávézóba életemben először.
Nem.
Nem értek egyet.
Nagyon kiábrándító volt az egész.
Bementem, és egy csomó szabály volt kitéve az ajtó előtt.
„Ne kergesse a macskákat! Ne vegye fel a macskákat!
Ne simogassa őket, ha nem akarják!
Ne vegye őket az ölébe!”
Itt, a macskakávézóban tudtam igazán azonosulni
egy sztriptízbárba látogató heteró taggal: „Hét dolcsit perkáltam le,
úgyhogy kurvára üljön egy az ölembe!”
Mi az, hogy nem lehet simogatni a cicákat? Ez egy rohadt húzás.
Egyszerűen felháborító az egész!
Imádom a macskákat, főleg a sajátjaimat, de a macskásokkal vannak fenntartásaim.
Ez az igazság.
Sok macskás nagyon zizi.
Láttátok a Netflixen
a Ne szórakozz a macskákkal című doksisorozatot?
Azoknak, akik nem látták:
Ez egy igaz történeten alapuló nyomozós doku egy pasiról,
aki egy csomó macskát megölt, és videókat tett fel róla a netre.
És egy macskaimádó közösség összefog, és felkutatja a tagot,
majd megtudják, hogy egy pasit is megölt, amire azt reagálják, hogy: „Ez fura.”
És akárhányszor beszélek egy macskással erről a doksifilmről,
azt mondják, hogy képtelenek megnézni,
mert túl borzalmas az, amit a pasi a macskákkal tett a videókban.
Erre én megkérdezem, hogy nem ölt meg egy pasit is?
Erre ők: „De, igen, de az a rész adja. Bírom az igazságon alapuló doksikat.
Nagyon bírom a nyomozós dokukat.”
Hát nekem meg tele van velük a hócipőm. Végeztem velük. Megzápul tőlük az agyunk.
Nemrég meséltem egy barátomnak,
hogy egy végzős csaj eltűnt a középsulinkban,
mire megkérdezte, megtalálták-e.
Válaszoltam, hogy igen, mire ő annyit mondott: „Ó!”
Bocs, hogy nem készítettek róla podcastot, haver!
Kész őrület!
Utálom, hogy a sorozatgyilkosok becenevet kapnak mostanság.
Például ott van a Cragslist-gyilkos?
Először is…
„a” Cragslist-gyilkos?
Sok más gyilkos is használja ezt a szolgáltatást.
És tök igazságtalan, hogy ez a pacák megkapta ezt a nevet,
mert a Facebook Marketplace gyilkosa nem olyan hangzatos.
Miért kell ez?
Tök idegesítő.
Az igazság, hogy szerintem engem meg fognak ölni.
Meggyőződésem, hogy nekem ez a sors van megírva.
Azért gondolom ezt, mert folyton utazom, új városokba látogatok,
és idegen pasikkal találkozom szexelni.
És mikor erről mesélek a barátaimnak, állítják, hogy le kéne állnom ezzel.
„Elég az appokon felhajtott idegenekből, mert egy egyszer megöl!”
Én meg úgy vagyok vele, hogy ha ez lesz, legalább az illető engem választott.
Ugyanaz lesz a végkifejlet: nem kell többé randiznom.
Bár házas nem leszek, valaki parókaállványa igen.
Ez a választás.
Sziasztok! Együtt vagytok itt?
Igen? Szuper. Szerelmesek vagytok?
A hölgy még nem válaszolt.
Szerelmes vagy belé? Pislogj kettőt, ha segítség kell!
Remek. És mióta vagytok együtt?
Hét éve? Az milyen király!
És nyitott a kapcsolatotok vagy sem? Monogám vagy sem?
Monogám?
Tényleg?
Atom! Bocsi… de nem tűntetek vallásosnak.
Manapság az istenhívők köztünk járnak.
Amúgy ez tökre hidegen hagy. Tényleg!
A monogámia számomra rejtély, mert én most épp odavagyok az édes hármasokért.
Imádok kirekeszteni valakit szex közben. Elég király érzés.
Ez jó kis pszichoszexuális játék ingatag párokkal.
Menő kihagyni a gyengébb férjet az egész aktus alatt például így:
„Köszi, Brian drága! Tök elvagyunk most így ketten!
Hoznál egy kis vizet? Köszcsi!”
A meleg pároknak nincs sok opciójuk.
Vagy nyitnak mások felé, vagy örökbe fogadnak egy ázsiai babát.
Akárhogy is, én benne vagyok a képben.
Egy koreai így vagy úgy a házadban fog szarni.
Szerintem fontos, hogy ezt kicsit kitárgyaljuk itt és most.
Úgy beszélünk a nyitott kapcsolatokról, mint a veszélyes vadnyugatról.
„Minden kapcsolatnak mások a szabályai. Hogy csinálják?”
De igazából a monogám kapcsolatok sem egyformák.
Minden monogám kapcsolat így vagy úgy más és más.
Azt tudjuk, hogy nektek a legfőbb szabály, hogy nem kefélhettek mással, és ezt adom.
Gratula hozzá!
Vigyetek templomba, mint ahogy Hozier kéri a számában…
De mi van a többi dologgal?
Megcsókolhattok mást?
Még nem kaptam választ.
Hét éve vannak együtt, és a pasi nem tudja.
Ez aggasztó. Na jó!
Megfoghatjátok más kezét?
Nem? Azt mondták, nem. Oké.
Oké…
Helyezzük ezt most kontextusba!
Hogy hívnak?
- Carl. - Carl? Értem.
Szóval…
Carl legutóbbi exe…
kórházban van.
Eddig megvan?
Nem áll jól a szénája. Rossz állapotban van.
Egy utolsó kívánság keretein belül…
azt kéri, hadd találkozhasson Carllal. „Muszáj látnom őt! Hol van?”
Carl berohan a kórházba, feltépi az ajtót.
Pitty-pitty.
Pitty. Ez egy borzalmas szívritmus, oké?
Felemeli a kezét,
és azt mondja: „Kérlek, Carl,
fogd meg a kezem!”
Dühös vagy, ha Carl megteszi?
Nem, mert a csaj haldoklik!
Ez hibás feltevés volt.
Az én hibám.
És az ölelés? Megölelhettek másokat?
Igen? Ez egy kis játéktér, emberek!
Az after partyn hosszan ölelgessétek őket, és valami kisülhet a dologból.
Innen már sima az ügy.
Hát a titkok? Nekem a titkok számítanak.
Az anál jöhet, de a titkokat rühellem.
Érdekelne, ha egy barátnője tudna egy titkot, amit te nem?
- Attól függ. - A jellegétől függ?
Értem.
Vizsgáljuk ezt meg! A következő lesz… Hogy hívják, hölgyem?
- Ali. - Ali?
Kérlek, állj fel ide, a színpad szélére!
Ne aggódj, háromszor oltottak,
és voltam is covidos. Kábé sérthetetlen vagyok.
Szóval most a következőt tesszük… Carl, bármi is lesz, te maradj ülve, oké?
Akármilyen dühös is leszel rám.
Most fel fogunk szarvazni, de neked ülnöd kell!
Ali, én most odahajolok hozzád,
és te megsúgsz nekem valamit, amit hét éve titkolsz Carl elől, oké?
Gondolkodj kicsit,
én pedig megkérem a közönséget, hogy csapjon zsivajt nekünk.
Nem mondtam, hogy nem mondom el másnak…
És atyaég, mit hallottam!
Bírlak titeket. Tök cukik vagytok, és nem vágyom erre.
Jól van!
Az van, hogy Alinek hét éve nincs Carllal orgazmusa.
És ez elég cinkes.
Durva lehet ezt egy Netflix különkiadás felvételén megtudni.
Fú! Jó, csak vicc volt.
Nézzétek Carlt! Janine az arcát!
Mindig elmegy veled, ne aggódj!
Carl minden este kinyalja Alit.
Van lyukkártyája, mi?
Ali rendesen ki van elégítve.
Terveztek gyerekeket?
Igen? Szóval nem hisztek a klímaváltozásban?
Azta! Érdekes ezt így megtudni.
Csak viccelek. Sok sikert a gyerekeiteknek!
Na jó, a lényeg,
hogy szerintem nem a túlnépesedés a fő gond ebben a kérdésben.
Ha valaki gyereket akar, legyen gyereke.
De szerintem, hogyha valaki gyereket vállal annak ellenére,
hogy tudja, merre halad a világ,
olyan, mint mikor egy bulin vagy,
amin a hangulat már döglődik,
és egy barátod rád ír, hogy jöjjön-e még a bulira…
és te azt válaszolod, hogy „Igen!
Hívj egy Ubert, csajszi!
Csak lesz még jégkocka, mire ideérsz.”
Ebben a helyzetben fel kéne hívnod, hogy:
„Ne gyere, mert valaki épp benyomott egy podcastot!
A bulinak lőttek!”
Vannak köztetek meleg apukák?
Hál Istennek, mert az bűn. Bizony.
Bűn, és nem helyes dolog.
Hiszem, hogy Isten születésszabályozónak teremtett meleg férfiakat,
és ahányszor két csodás pasi gyereket nevel,
és meglátja őket, azt mondja: „Félreértettétek a feladatot!”
A slusszpoén az, hogy mérges ránk, mert mi ezerszer jobban toljuk a nevelést…
Mondok egy analóg példát:
Képzeljetek el egy nemzeti parkot, ahol túlnépesedtek az őzek,
így beküldenek farkasokat az állomány megtizedelésére,
és pár év múlva ellenőrzik a helyzetet.
Ekkor látják, hogy a farkasok elkezdtek intelligens őzeket nevelni.
A rendészek elképednek,
hogy az egyik őz, Atticus, a többiekkel Montessori sulit alapított.
Mi a szar?
Honnan volt a farkasoknak ennyi fölös bevétele,
és miért ilyen állati kigyúrtak?
Kész rejtély.
Szia, Ben!
Ez volt a második felvonás, oké?
Ebbe sorjáztam a vicceket…
A második felvonásba tettem a viccek kábé 98%-át,
amiket igazából bárki elmondhatott volna.
Nem kapcsolódtak az identitásomhoz. Mondhatta volna őket egy fehér pasi,
egy fekete nő vagy egy bennszülött nem bináris személy. Bárki.
Szerinted akkor is viccesek lettek volna, ha bárki más mondja el őket?
- Igen. - Igen?
Érdekes. Tehát semmivel sem járultam hozzá a viccekhez.
Szerinte a személyes varázsom nem gazdagítja a műsort.
Talán tiszta, hogy itt nem győzhetsz, Ben.
Tehát ez volt a műsor azon része, ami a heteróknak szólt.
Beszéltem drogokról, kutyákról, macskákról, kapcsolatokról.
Totálisan heteró dolgokról.
Ben, az első vagy a második felvonás tetszett jobban?
Mindkettő élete egy hajszálon függ, és csak egyet menthetsz meg.
A kérdés: mindent egybevetve melyik tetszett jobban?
- Az első. - Frankón?
Szóval maradjak csak a meleg, ázsiai buborékomban…
Bizony. Ben számára…
én mindig csak egy meleg, ázsiai humorista leszek.
Nem enged ki a skatulyából.
Érdekes. Nagyon kedves tőled, Ben. Betekintést nyújtok a világomba, erre…
De tudd, a szenvedéseidnek mindjárt vége.
Kezdődik a harmadik felvonás, és szerintem utálni fogod.
A helyzet az, hogy én úgy érzem, nem szeretnék gyerekeket.
És hát… már 45 perce ismertek, és tutira úgy gondoljátok, ez jó döntés.
„Nem kéne emberpalántákat nevelned.”
És bár nem akarok gyereket, tökre adom, ahogy létrehozzuk őket.
Imádom az orgazmusokat.
Az orgazmusok a mindenem. A kedvenc hobbijaim közé tartozik.
A cuccomat szeretem ontani, de az ondó szerintem tök undi. Értitek?
Nem szeretek összekenni dolgokat.
Ami azt illeti, tök kivoltam, mikor 13 évesen megtudtam,
hogy a vazektómia nem törli ez az egészet.
Azt hittem, a nyisszantás a cuccot száraz köhögéssé változtatja.
Úgy megkönnyítette volna az életem.
De hát nem, ez nekem nem jár.
Jó ideje maszturbálok már.
Csoda voltam, mert nyolc évesen kezdtem. Van, aki korábban kezdte?
Senki sem überel? Nem? Oké. Hű! Még egy perverz! Atom!
Csodás ezt így megtudni.
Elég kemény volt gyerekként a házunkban rejszolni,
mivel déli baptista gyülekezetben nevelkedtem, azt tanultam, hogy ez bűn.
Úgy hívtuk, hogy Ónán bűne.
Ónán egy pasi, és ószövetségi verse valahogy így hangzik:
„Ónán a magját a földre ontotta.
Isten ezt látva dühre gerjedt.”
Ebből leszűrtük, hogy a maszturbáció rossz.
De szerintem mást kellett volna megtanulnunk belőle.
Mert szerintem Istennek édes mindegy, rejszolunk-e.
Csak simán nem akarja, hogy a földre tüzeljünk. Igaz, Ónán?
Éppen a… Csúszásveszélyt okoztál a járókelőknek!
Ezt jól elcseszted mindenkinek!
Megtanultuk, hogy a recska bűn, a sperma meg gyerek lehet.
Ez volt a családi találkozós pólónk szövege.
Minden sperma gyerek lehet. Ez nagyon fontos volt.
Megkérdezhetem, szingli vagy-e?
Igen. És milyen gyakran rejszolsz?
Hetente hányszor?
- Elég sokszor. - Azt mondta, elég sokszor.
Egészséges pasi. Úgy kábé hányszor?
- Négyszer. - Négyszer?
- Ötször. - Négyszer-ötször? Hétvégén nem?
Haver, az nem is sok.
Az semmi.
A kérdés igazából… Hogy hogyan…
Hogy tisztítod… Hova temeted a gyerekeidet? Mit csinálsz?
Mivel törlöd le a cuccot?
- Egy kis törölközővel. - Egy kicsivel.
Egy icipici törölköző annak a sok gecinek.
Amúgy ez nem egy rossz ötlet. Én mondjuk überelem.
Az én technikám kicsit fejlettebb.
Az én módszerem, amit bátran ajánlok, hogy fogok egy strandtörölközőt,
és az ágyam mellé teszem.
Este használom, letörlöm a cuccot, és visszateszem az ágy mellé.
Eljön a május, és basszus, egy barátom strandolni hív.
Ekkor a mosdóba rohanok a törcsivel, ami az ondótól kőkemény,
és gyorsan kiöblítem, majd vizesen leviszem a partra.
Ez a rendszer, amit bárki átvehet.
Siri, utálták a poént.
Na, mindegy, mert… Janine, ezt benne hagyjuk!
Mert… Ez az én Netflix különkiadásom, és ebben szólhat pár vicc csak nekem.
Ehhez mit szóltok, mi?
Amúgy tényleg imádom kiverni a lompost.
Ez volt az egyik nagy problémám a karantén alatt.
A sok magányos délutánon kiabáltam magammal:
„Ne verd ki megint! Elég a rejszolásból!”
De aztán egy ellenkező hang vette be magát a fejembe:
„De kinek tartogatod a sok gecit, ha? Ki vár rá?
Miért gyűjtögeted, mint Szmog, a sárkány emberi megtestesülése?
Ennek semmi értelme. Engedd ki a nyomást!”
Így is lett. Szóval egy csomót maszturbáltam a karantén alatt.
És hát idővel annyira túltoltam, hogy kezdtem beleunni a dologba.
Ezért fel kellett dobnom a dolgot, és így is lett.
Rendeltem egy kis játékot magamnak.
Egyik este az Instagram pörgetése közben
megláttam egy maszturbátorhirdetést. Köszi, Zuckerberg!
Kicsit illuminált állapotban voltam, de úgy döntöttem rendelek egyet.
Tisztázzuk, hogy a maszturbátor egy hengeres cső,
aminek a szilikon vége puncit, feneket vagy szájat formáz.
És ezt kell megdugni. Ez börtöntechnológia.
Fogvatartottak készítették fogvatartottaknak,
és mi csak lekoppintottuk az ötletet. Kisajátítottuk.
Bezsongtam, rendeltem egyet, és mikor megérkezett, rájöttem,
hogy nagyon szét voltam csapva a rendeléskor,
mert a dobozt kinyitva megláttam… Tuti, sejtitek…
Hogy véletlenül egy női feneket rendeltem.
Ez kész katasztrófa.
Semmit sem tudok a női fenekekről, szóval tökre begőzöltem,
és megpróbáltam visszaküldeni, de nem kérik vissza.
Szóval meg kellett tartanom ezt az állati drága női fenekes maszturbátort.
Gondoltam, pénzkidobás lenne nem használni, így nekiveselkedtem.
És már egy ideje tolom ezt a női feneket, és ezt tanultam meg a tapasztalatokból…
Felkészültetek?
Tök ugyanolyan, mint egy férfié.
Azt hittem, hogy más a felépítése,
vagy olyan lesz belülről, mint egy macska nyelve,
de nem. Tök ugyanolyan, mint egy pasié.
És mivel jó ideje dugom ezt a női feneket, rájöttem,
hogy biszex vagyok.
Bizony ám!
De csak egy kicsit.
Jó, csak vicc volt!
Nem vagyok biszexuális. Ellenben bipoláris igen.
Igen. Köszi! Azta, nem tudom, hogy nekem vagy velem sikítotok.
Kár, hogy a biszexuálisok előbb lecsaptak a „bi” előtagra, mint mi.
Elvégre nekünk néha nehéz felkelni reggel, és így a versenyek se a mi pályánk.
Végtére is szerintem mi jártunk jobban,
mert nekünk elég egy gyógyszer, és máris kevésbé vagyunk idegesítőek egy bulin…
Ez de gonosz! Amúgy komálom a biszexeket.
Bírom őket, de meg is rémítenek, szóval…
Ezt lehet, kivágjuk.
Alapjáraton nagyon lenyűgöz az emberi szexualitás,
és szívesen tanulok új dolgokat róla.
Például nemrég tudtam meg, hogy a nők,
vagyis egyes nők többféle orgazmusra is képesek, ezért…
Valaki épp most él át egyet!
Elképesztő!
És ezzel kapcsolatban a kérdésem,
hogy melyik orgazmusnál érzed azt,
hogy szégyellned kell magad azért, amit tettél.
Csak mert a szégyen olyan fontos része a férfiorgazmusnak…
Ha az orgazmus után nem térnénk észhez, a világ kész káosz lenne.
Mert én például elképzelhetetlen dolgokra képes voltam szexért.
Egyszer felszálltam egy Greyhound buszra is.
Ez őrült tett volt részemről.
És mégis itt tartunk.
Ami nagy kár, mert imádjuk az orgazmusokat,
de ezeket azonnal elrontja az utánuk következő másodperc.
Ez egy paradoxon: „Jöjjön a vágy és a geci,
te pedig a házamból húzzál ki! Többé ne lássalak!”
Ha két férfi van együtt, akkor a helyzet igazi versennyé válik,
és senki sem akar második lenni.
Mert tudjuk, hogy a másodikat nem lesz, aki átsegítse a célvonalon.
Max egy félgőzzel csinált ujjazással kell beérned.
És értem én a lényeget, mert mind tudjuk, milyen egy verseny.
Átrohanunk a célvonalon, és hálát adunk az égnek:
„Megcsináltam, mehetek zuhanyozni?
Ja, nem. Meg kell várnom Briant.
Okézsoké.
Ja, hogy Brian kokaint tolt, és öt óra, míg elmegy?
Atom!
De jó ezt tudni!
Egészen csodálatos!”
És ez azért nagyon gáz, mert néha, ha elélvezek, és folytatni kell a menetet,
olyan, mintha most látnék szexet először,
és rájövök, hogy: „Szent ég! Igazuk volt! Ez tényleg bűn.”
Érthető, nem?
A múltkor egy szuper randin voltam egy sráccal…
Tudni kell róla, hogy Londonban született, de Floridában nőtt fel.
Én még sosem hallottam ennél szomorúbbat!
Szentséges ég!
Ez a „Babacipő eladó. Soha nem hordták” modern változata.
Egy történet egy mondatban.
Akkora szerencséje lehetett volna a világ legjobb akcentusával,
ezzel szemben minden HPV-típust zsebelt csak be.
Tragikus… De amúgy egy jó srác, és hazavitt.
Udvariasan hagyott előbb elmenni,
ami nagy hiba volt, mert utána a szexi és romantikus mondatai
számomra undinak csengtek.
A vége felé egy ponton megkérdezte, hova menjen el, és kábé azt éreztem:
„Nem tudom! Oda!
Ne ide! Ha lehet, egyenesen a strandtörölközőre célozz!”
Megspórolnál egy lépést.
Az orgazmusok durvák. Például a különbség a férfi és női orgazmusok között őrületes.
A férfi orgazmus elég magától értetődő. Olyan, mint a Mario Kart.
Elégszer körbemész a pályán, és nyersz.
Ezzel szemben a női orgazmus olyan, mint egy szfinx által őrzött labirintus,
ahol a szfinx azt mondja: „Én igazat mondok, de ő nem.”
És meg kell fejtened egy rejtvényt,
a labirintus közepén le kell győznöd a minótauruszt, és talán meglesz G-pont.
Úgy beszélünk a G-pontról,
mintha éjjelente helyet változtatna a nők testében.
Mintha a Harry Potterben a rohadt Szükség Szobája lenne.
Hát, szerintem ez nem lehet olyan nagy kunszt.
Mindig csak heterók mondják, hogy nehéz egy nőt a csúcsra juttatni.
Leszbikus nők ilyet sosem mondanak, és vajon, mi a hiba az egyenletben?
De most komolyan…
Nem! Elég!
Nem engedem, hogy ez elvesszen a hahotapsban.
Vagy nevettek és tapsoltok, vagy egyiket sem, oké?
Nem hiszem, hogy olyan nehéz egy nőt a csúcsra juttatni.
Szerintem még nekem is menne.
Tényleg. Simán menne.
Bár nem ismerem a női berendezést, szerintem menne,
mert a rejtvények az én asztalom.
Egy szabadulószobaként tekintenék rá. Ha megvannak a sarkok, kint is vagyok.
Szóval kérem, hölgyem, fáradjon fel ide!
Behoznák ide a strandszőnyegemet? Hálás lennék.
Csak viccelek. De mi van, ha nem vicc lenne?
Valaki nézné ezt a különkiadást, és elszörnyedne,
hogy egy meleg ázsiai pasi a csúcsra juttatott egy nőt a színpadon.
Ki mondta, hogy a színháznak lőttek?
Hát én nem. Nem ám!
Meleg férfiként ilyen nyíltan beszélni a szexről
egy kicsit nehéz nekem,
mert sok heteró barátom van… Bátor dolog, hogy heteró pasikkal barizom.
És akárhányszor a szexuális életemről beszélek, mindig…
Az előadás után mindig van egy, aki azt mondja, hogy szerencsés vagyok.
„Ti meleg pasik állandóan, folyton-folyvást dugtok.
Ha meleg lennék, sokkal több szexben lenne részem.”
Pedig nem, mert a kinézete nem változna.
Ez nem úgy…
Nem értem a dolgot. Azt hiszi, ha valaki előbújik,
átmegy Narnia szekrényén, világ kifordul a sarkaiból,
és senki sem látja, hogy nézel ki?
A mi oldalunkon sokkal nehezebb állni. Ezt tuti nem kívánhatod, mert kemény.
De, Ben…
legújabb heteró barátom!
Talán egyetérthetünk abban, hogy ez volt a három rész legundorítóbbja.
A kérdés, kellemetlen volt-e meleg szexről hallani.
A meleg orgazmusról?
- Mivel Nyugat-Hollywoodban élek… - Micsoda?!
Szóval te…
Neked… te szinte voltál már másik pasival.
Mindent láttál már.
Ez érdekes.
Akárhogy is, az előadás nagy részén túl vagyunk,
és elég sokat tudsz az életemről, arról hogyan élek, és a kérdésem az…
Hogy szerinted jó példakép vagyok?
Szerinted jó példakép vagyok a közösségeknek, amiket képviselek?
Tehát az ázsiai,
meleg srácoknak?
- Hát szerintem igen. - Miért?
Mitől vagyok jó példakép?
Jó a stílusod.
Jó a stílusom!
Oké.
Ez a ribi tényleg Nyugat-Hollywoodban lakik.
Szép volt, Ben! Szép húzás.
Igazából sokan nem osztják a véleményed.
Főleg sok ázsiai és meleg ember szerint nem képviselem jól ezeket a közösségeket.
Például nemrég Phoenixben egy meleg pasi rám írt, hogy:
„Te ékes példa vagy arra, mitől rossz a meleg közösség.
Miattad minden meleg pasit drogos szexmániásnak hisznek.”
Erre a válaszom az volt, hogy szívesen.
Azt írta, hogy az olyan melegek miatt nem beszélnek vele a szülei, mint én.
Na, igen!
Tök odavoltam, hogy ez milyen durva lehet neki.
„De amúgy te vagy az egyetlen meleg pasi, akit a szüleid ismernek,
szóval jobb lenne felelősséget vállalnod ezért.
Ha engem ismernének, oda meg vissza lennének, az tuti.”
„Nem is gondoltuk, hogy a melegek menők is lehetnek.
Azt hittük, hogy minden meleg pasi a mamahotel pincéjében lakik.”
Ez kemény, nem? Például a kérdésem hozzád, Ben,
hogy frusztráló volt egész este a heteró, fehér pasik közösségét képviselni?
- Egy kicsit. - Egy kicsit…
Ez neked csak egy este volt, de én 11 éve képviselem a közösségem.
Bizony. Ez a nagy helyzet.
Nagyon értékelem, hogy ma eljöttetek ide,
és úgy éreztétek, hogy képvisellek titeket.
Hogy úgy érzitek az én tapasztalataim visszacsatolásai a tieiteknek.
De nem ezért jöttem ide ma este.
Nem ez a fő célom humoristaként.
Első sorban azért lépek fel, hogy megnevettesselek titeket.
Minden más a vicceim mellékterméke.
Ezt szem előtt tartva,
egy olyan viccel zárom le az előadást,
amelyet heteró, meleg, ázsiai emberek
több ízben kértek, hogy ne mondjak el többet.
Tehát ez következik most.
A helyzet, hogy szerintem a meleg pasik nem többet szexelnek a heteróknál,
csak több érdekes szexben van részünk.
Én már dugtam Targetben, IKEA-ban…
Imádok vásárolni. Tök sztereotipikus, tudom.
De a kedvenc nyilvános hely, ahol szeretek dugni, egy vintage hely.
Imádok az edzőtermi gőzkabinban szexelni.
Atom hely, mert sötét és nedves,
és mi melegek, akár a penész, az ilyen helyeken kelünk életre.
Vagy a gőzkabinban vagy a hűtő mögött. Itt dugunk mostanság.
És nemrég összemelegedtünk két sráccal a gőzkabinban,
és baromi jól mulattunk, mikor besétált egy csoport heteró pasi.
Mi szétrebbentünk, mint a seregélyek, mert ez a társadalmi elvárás.
A heteró pasik leültek,
és elkezdtek csirkéről meg brokkoliról, vagy valami másról dumálni.
Mikor szünet állt be a beszélgetésben,
a fickó, aki az édes hármast kezdeményezte,
és kábé az aktus vezetője volt,
ránézett a heteró pasikra, és egy baromi vad dolgot mondott.
Őket fixálva azt kérdezte:
„Jöhet egy menet?”
A heterók nem hittek a fülüknek. Remegni kezdtek,
mintha Disneylandben A Karib-tenger kalózai hajón
egy élethű bábu a szemükbe nézett volna. Szó szerint nem hittek a fülüknek.
Végül az egyikünk kinyögte, hogy: „Nem!
Nem jöhet egy menet!
Nem vagyunk kanosak.”
És tudjátok, ez…
Már így is eléggé szégyenkeztünk…
És aztán
ez a férfi
felállt,
a szemükbe nézett, és olyat mondott…
amit sosem felejtek el.
Bocsi!
Azt mondta:
„Akkor kifelé innen!”
És kimentek!
Ez a legdurvább.
A heteró pasik felálltak, és elhagyták a gőzkabint.
És amint kivertem neki,
azt gondoltam, hogy ő egy jó példakép. Köszönöm szépen! Ez kell a közösségnek.
Köszönöm a figyelmet, Los Angeles!
Istenem, de szuperek voltatok!
A feliratot fordította: Józsa Ildikó