Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Herregud! Hallo, Los Angeles!
Hva? Få høre. Litt til.
Det stemmer. Herregud. Hallo, dere.
Jeg er så glad for å være her. Jeg vet hva dere tenker.
"Herregud, vi visste ikke at han var sexy også."
Jeg er flott. Komikere kan være sexy nå.
Komikere kan faktisk være et syn. Jeg representerer den gruppen i kveld.
Jeg er så glad for å være her i Los Angeles, mitt adopterte hjem.
Herregud, dere er utrolige.
Jeg elsker… En av fordelene med denne jobben er at jeg får reise mye,
men jeg får ikke alltid dra til utrolige byer.
Den siste opptredenen på turneen jeg hadde, var i Boise i Idaho.
Ok… Et "jøss", ok.
Vi har forskjellige oppfatninger. Det var greit. Jeg hadde det fint i Boise.
Men det er ikke mange asiater i Boise.
Det fant jeg ut på den tøffe måten da jeg var på PF Chang's i Boise i Idaho.
Slik folk reagerte på meg da jeg gikk inn på den restauranten,
skulle man tro at jeg var PF Chang selv.
Det var psykotisk. Folk sprang rundt i restauranten.
"Herregud, skal vi knele?" "Jeg vet ikke. Jeg har aldri sett en på nært hold før!"
Jeg gikk rundt som en jævla prins som vendte tilbake til riket mitt.
"Alt lyset berører, er mitt."
"Jeg er ikke min far. Jeg er Kyle Chang.
Vi skal gjøre ting annerledes. Først skal kjøkkenet bli u-fusion.
Alle tilbake til sitt eget land!"
Dere er smarte. Kult.
Jeg elsker det. Dere har mastergrader.
Jeg snakket med en av servitørene på PF Chang's.
Hun spurte: "Hvor er du fra?" "Jeg bor i Los Angeles."
Jeg tuller ikke, hennes svar var: "Ja, men Boise har også mye å tilby."
"Ja, kjerring, jeg vet det. Jeg står i en PF Chang's."
Hva mer kan jeg be om av en by?
"Har dere en Shanghai-burger? Hva? Gi meg den."
Jeg elsker å reise, men… Jeg tror jeg vet svaret på dette.
Er det noen homofile blant publikum? Hvor er dere? Ok.
Dere skremmer dem. De fjerner alle rettighetene. Det er nifst.
Dere… Jeg trenger ikke å forklare
at når vi homofile reiser, må vi gjøre det som kalles for kodebytte.
Det betyr at når jeg er i en republikansk stat, snakker jeg her nede.
Jeg snakker her nede og går som en streit fyr.
Med stive, små skritt. Det er homo å være presis.
Men jeg vil aldri lyve om min seksualitet.
Jeg lyver ikke om å være homofil. Aldri mer. Nei.
Jeg var for lenge i skapet. Jeg vil ikke lyve om seksualiteten min
med mindre Uber-sjåføren ser rart på meg. Da har jeg en jentekjæreste.
Hun heter Jessica, hun er hundefrisør, og jeg elsker å kysse henne.
Med teatergraden min fremfører jeg enmannshowet Toxic Masculinity for Ron.
Han elsker det hver gang.
Det rare med denne impulsen er at jeg gjør det motsatte
når jeg er i en storby som New York eller LA,
særlig rundt kvinner.
Det første jeg vil at kvinner skal vite, er at jeg er homo.
For jeg vet at menn er den største dødsårsaken for kvinner.
Jeg vil berolige dere
og fortelle at det eneste som er i fare med meg, er selvtilliten deres.
Ok.
Elsker den jakken.
Fikk du den fra Amazon? Hva?
Jeg tuller. Jeg gjør det bare mot de pene jentene. De takler det.
Problemet med å veksle frem og tilbake
mellom disse versjonene for å berolige streite folk,
er at jeg av og til surrer men hvilken versjon jeg er ment å være.
Nylig kom jeg hjem sent på kvelden og parkerte i gaten.
En kvinne gikk tur med hunden sin alene, og jeg tenkte:
"Faen, jeg må få henne til å føle seg trygg.
Hvilken versjon av Joel var det igjen? Å nei. Jeg husker ikke."
Jeg endte opp med å hoppe frem og si: "Jeg elsker skoene dine."
Det fikk henne ikke til å føle seg trygg. Nei.
Jeg sa: "I den oktaven høres det nedsettende ut. Beklager.
Jeg er lei for det." Dere er kjempemorsomme.
Jeg må ta en rask pause for å ta meg av litt husarbeid.
Dette spørsmålet er ikke bare om egoet mitt.
Det vokser til en fantastisk vits.
Men hvem av dere her i kveld visste hvem jeg var
og kjente arbeidet mitt fra tidligere?
Stopp.
Jeg sa… Hold opp, sa jeg.
Dere er besatt av meg. Vil dere ha en medalje?
Jeg elsker dere. Takk for at dere kom.
Men enda viktigere, hvem kom på showet i kveld
uten å ane hvem jeg var,
uten å ha hørt om meg før?
Jeg trengte absolutt ikke applaus for det.
Det føltes skarpt.
Takk, tror jeg.
Så fra den andre gruppen.
Dette er viktig for showet. Jeg trenger en streit, hvit mann.
Jeg er den eneste som sier det nå. Jeg trenger en streit, hvit mann.
Tyst på vennene deres. Hvor er de?
De streite, hvite mennene som ikke visste? Ok, der på bakerste rad. Jeg elsker det.
Hva heter du?
-Ben. -Ben? Jeg har ikke hørt om deg heller.
Bare så du vet det, vi er enige der. Du er fremmed for meg også.
Her er greia, Ben, ok?
Jeg vet nøyaktig hva du tenkte da jeg kom ut på scenen i kveld.
Jeg kom ut på scenen, og du tenkte:
"Her er enda en homofil, asiatisk komiker med homofile, orientalske vitser.
Nok en homofil asiat.
Akkurat det jeg ville se, en homofil, asiatisk komiker."
De ordene gikk gjennom hodet ditt. "Homofil, asiatisk komiker".
Han rister på hodet, ja. Ok…
Jeg skjønner. For her er greia.
Jeg har drevet med dette i om lag elleve år. Lenge.
Mange av greiene mine har havnet på nettet.
Under nedstengningen ville jeg gjøre det fantastiske
som kalles "å lese kommentarene".
Veldig sunt.
Da jeg leste kommentarene, var det mange som Ben.
Mange heterofile, hvite menn som sa ting som:
"Han snakker kun om å være homo." "Han snakker kun om å være asiat."
Hvordan forholder jeg meg til det? Hvordan skal jeg kunne le da?
Jeg tenkte "å nei". Det var ikke det jeg mente.
Jeg vil være en komiker som appellerer til alle grupper,
særlig den viktigste.
Jeg var lei meg. Jeg måtte gjøre noe. Det er der du kommer inn, Ben.
Dette er det som skjer. Du er blitt rykket ut av ubemerketheten.
Du er på verdensscenen nå.
Du representerer nå alle streite, hvite menn i USA, ok?
Ja.
Greit. Hvorfor klapper vi for det?
Dette føles plutselig som et Trump-møte.
Ben, det jeg skal be deg om nå,
vil sørge for at vitsene mine treffer deg og folkene dine.
Jeg teller til tre.
Jeg ber deg bare om å gi meg din mest naturlige latter.
Alle andre holder kjeft.
Ok. Én, to, tre.
Ben, kom igjen.
Ben, gi meg en ekte… Le som om jeg er Louis. Kom igjen.
Gi meg noe ekte her.
Du har én sjanse til. Én, to, tre.
Jeg må vel lytte etter en hvit mann i pine resten av showet.
Sånn vil det gå.
Du er viktig. Vi vil sjekke regelmessig
hele kvelden. Jeg må høre hva du tenker.
Det var mange som ikke hadde hørt om meg.
For de menneskene skal jeg fortelle hvem jeg er.
For det første ble jeg adoptert. Foreldrene min er hvitere enn nysnø.
Derfor har jeg det teite navnet Joel Kim Booster. Åpenbart ikke asiatisk.
Det har aldri hindret noen
i å prøve å uttale det som et asiatisk etternavn.
Jeg vet hva dere tenker. "Hvordan gjorde de det?"
Det er så greit lydmessig. B-O-O-S-T-E-R.
Men likevel gir jeg dem ID-kortet hver gang jeg sjekker inn på et hotell.
De ser på det og på meg. "Det var ikke det jeg forventet."
Så sier de: "Ja, rommet er klart, Mr.…
Boo-star.
"Det er ikke en uttale av navnet mitt. Du bruker en støtende, asiatisk aksent."
La oss gjøre det bedre på dette Marriott Courtyard, takk.
Det er skandaløst. Men ja, jeg har en hvit familie.
Min mors side av familien er fra sørstatene.
Jeg har familie i Alabama, Tennessee og South Carolina. Overalt.
Jeg elsker den siden av familien. Virkelig. Jeg elsker dem.
Den siden av familien er fiksert på én ting
som jeg har skjønt ved å følge dem på sosiale medier.
Som dere har gjettet, er den siden av familien besatt
av statuer.
De elsker statuer. De får ikke nok av dem der nede.
Jeg snakket nylig om det med mamma på telefonen.
"De river ned alle statuene av Robert E. Lee og Jefferson Davis.
Hva blir det neste? Statuene av George Washington
og Christopher Columbus?"
Jeg sa:
"Mamma, jeg bryr meg ikke. Vet du? Det er ikke…
Du har misforstått hvem du snakker med.
Jeg har en datamaskin i lommen med homseporno og Candy Crush.
Jeg driter i statuer. Ok, mamma?"
Her er en idé. Sett en USB-port
i ræva på George Washington, så bryr jeg meg.
Her er min idé til statuer.
La oss rive ned hver eneste jævla statue i landet
og erstatte dem med ladestasjoner!
-Krangelen er over. -Ja!
Det var til tider anstrengende å vokse opp i en hvit familie med dette utseendet.
Som synlig minoritet lærte jeg raskt
at mange utenfra gruppen vil prøve å sykeliggjøre adferden din.
De vil at alt du gjør, skal representere resten av gruppen.
Nylig skjedde det et eksempel på dette. Jeg var på et houseparty i Los Angeles.
Det var tre andre asiater der. Ingen av oss kjente hverandre.
Vi kom med vår egne, hvite venner.
Jeg dro på den festen, og jeg tuller ikke. Jeg finner ikke på det. Dette skjedde.
Jeg gikk inn og innså at alle vi fire
hadde på oss noe med Den tasmanske djevelen på.
Jeg sa: "Å nei!" Jeg samlet alle på kjøkkenet.
"Noen må dra hjem og skifte. Vi lager nye stereotyper."
Det var for sent. Det var hvite jenter som sa:
"Ja, det er den tasmanske djevelens år.
Astrologien deres er annerledes enn vår. Han er viktig i deres kultur.
Han er stormarskalken i opptogene deres."
Det er veldig gøy.
Men det er asiater her i kveld, ikke sant? Ja.
De føler seg trygge nok til å huie bare på Netflix-opptaket mitt.
Det er kult. Problemet med oppveksten min er
at som voksen føler jeg meg asiatisk-amerikansk.
Jeg føler meg etnisk forbundet som en asiatisk person i USA,
men jeg mangler den kulturelle særegenheten fra det koreanske,
for jeg ikke fikk koreanske tradisjoner av besteforeldrene mine som barn.
Hvor er koreanerne i kveld?
Hvor er dere?
Der. Ok, fantastisk.
Du rakk ikke opp hånden. Du er ikke koreansk.
Som… Hva… Hvilken smak? Jeg snakker til og med med en asiat som en hvit person.
-Din etnisitet? -Vietnamesisk.
Vietnamesisk? Ok.
Jeg antar du har koreanske besteforeldre.
-Ja. -Nettopp.
Så mitt spørsmål til deg er:
"Hater vi ham?" Ikke sant?
Dette er greia.
Jeg har ikke lært
mot hvem på det kontinentet jeg skal være rasistisk.
Det er en stor del av kulturen vår.
Det er stort for oss. Som… Og vær ærlig.
Hvem er det dine besteforeldre hater?
Hvem? Si det høyt.
-Japanere. -Japanere.
Hun hadde det på tungen! Og her er greia.
Det er vanskelig å høre, men de vet hva de gjorde.
De vet det, ok? Er det noen japanere her? Dere må gå.
Jeg tuller. Dere kan bli. Enn så lenge. Det er flott å være asiatisk.
Men du er her. Du er vietnamesisk, og du er her med denne herren.
Jeg ser hånden hans i skrittet ditt.
Det er fantastisk. Og jeg vil raskt bekrefte at du er hvit.
-Ja. -Ja.
Få et nærbilde av den hvite mannen.
Og er han…
Er han din første asiat, eller én i en lang rekke?
-Ikke den første. -Ikke den første.
Man må stille spørsmålet. For noen ganger sier de: "Må ha dem alle."
Det kan være ubehagelig til tider.
Hør her, jeg er ok… Dere har sikkert et flott forhold,
men det finnes karer med intense Asia-fetisjer.
Jeg misliker det ikke,
men noen ganger sier de de rareste ting, og det er ubehagelig.
Jeg snakket med én på en datingside.
Vi snakket frem og tilbake, og ut av det blå sa han:
"Du er koreansk, ikke sant?" "Ja", sa jeg.
"Hvordan visste du det?" Han sa: "Jeg så det på øyeformen din."
"Hva? Skal du måle hodeskallen min også, din skrulling?
Legg vekk krumpasseren." Du kan ikke si sånt til folk i 2022. Det er rart,
for jeg ikke hadde sendt ham bilder av fjeset mitt, bare av rasshølet.
Hvilken øyeform refererer du til, etterforsker Pikachu? Gi deg.
Uhørt.
Det er en spøk, for jeg har aldri klart å ta et bra bilde av den kroppsdelen min.
Jeg vil jo, men det er komplisert. Jeg ville trengt et stillas og et team.
Ikke sant. Å ta bilde av hullet alene er så dystert.
Å sitte på huk over kameraet.
Nei.
Gud velsigne mennene i samfunnet vårt som klarer det alene.
Jeg fikk et hullbilde nå nylig,
og mannen hadde klart å få både hullet og ansiktet med på bildet.
Det vil dere ikke se. Hullet og de døde øynene i bakgrunnen.
Det ser ut som en vaskebjørn på et overvåkningskamera.
Nei. Ikke noe for meg. Det betyr ikke…
Jeg er jo en millenial. Jeg har tatt flere nakenbilder.
Dusinvis. Sikkert hundrevis.
Jeg tar stadig bilder av min nakne kropp og sender dem med likeglad løssluppenhet.
Siden jeg har vært så uansvarlig, fant jeg ut på selveste julaften
at alle nakenbildene mine var lekket på nettet.
Jeg ser at noen av dere strekker dere etter telefonen.
Nei, det skjedde, og jeg ble lei meg.
Jeg var naturligvis sint og følte meg krenket.
Så fant jeg ut at de lå på en side for mannlige kjendisnakenbilder,
og jeg sa: "De kan bli." Ikke sant?
La dem ligge til nyttår. La barna ha det gøy.
Det har vært to vanskelige år.
Jeg så på anmeldelsene. De var gode, så jeg tenkte "Hva bryr det meg?"
Jeg sender ikke nakenbilder mer. Bare lenken. Akkurat som…
Kutt ut mellommannen. Det er så mye enklere.
Jeg elsker å sende penisbilder.
Som nasjon er vi delt når det gjelder penisbilder, men jeg elsker å sende dem.
Jeg har fått noen rare svar på penisbildene mine.
Jeg sendte nylig ut et penisbilde, og fyren svarte: "Fint.
Har du et nyere?"
"Et ferskt?"
Skal jeg holde en avis ved siden av den som et kidnappingsoffer?
Det er pikken min, ikke Patty Hearst. Hva gjør vi her?
Jeg har fått mange penisbilder opp gjennom livet.
Jeg har nok sett flere tusen på dette tidspunktet.
Jeg føler meg som en antropolog. Jeg føler meg som pikkenes Jane Goodall.
Nå føler jeg meg kvalifisert til å gjøre følgende observasjon
av menn og penisene deres.
De fleste menn i verden er besatt av størrelsen på penisen,
men de glemmer at penisen deres også kan være fryktelig stygg.
Det er i grunnen et større problem. Har dere sett en stygg pikk?
Da vil dere ikke at den skal være større. Ingen bruker forstørrelsesglass på slikt.
"Å, penisen ser ut som en gren fanget i et gjerde."
"Hva skjedde med den?"
"Den ble truffet av lynet, falt over ende og fortsatte å vokse."
"Naturens mirakel. Burde ikke finnes.
Døde kjæledyr begraves under den, og de blir levende."
Det er et mirakel.
Men nei, jeg tror
at Asia-fetisjer noen ganger er basert på rasisme.
Noen ganger er det rasistisk å ha en asiatisk fetisj.
Men det er dobbelt rasistisk om du har en asiatisk fetisj,
men ikke blir tiltrukket av meg. Det gjør vondt.
Jeg liker ikke det. "Hvilke bokser haker jeg ikke av for deg?"
Jeg kjenner boksene. Det går tilbake til bakgrunnen min.
Jeg har ikke den kulturelle asiatiske bakgrunnen som disse karene ser etter.
For dem er jeg et lokketilbud.
Som om de kommer til bilforhandleren
og kjøper en utrolig Honda.
Så kjører de den og sier: "Hva faen? Dette er en PT Cruiser."
Veldig tøft.
Og jeg er ikke immun. Jeg har datet… I tjueårene gjorde jeg mange feil.
Jeg datet mange risdronninger. Det er det vi kaller dem.
Jeg datet mange risdronninger. Jeg datet så mange
med flere katana-sverd på veggen.
Og jeg må si at ett katana-sverd er for mange.
To katana-sverd, løp.
Men jeg datet en fyr. En selvutnevnt risdronning som elsket asiatiske gutter.
Vi var på date, og daten gikk bra nok til at vi knullet til slutt.
Midt i akten lente han seg fremover og sa "du". Og jeg sa: "Hei.
Hva skjer?"
Og jeg kødder ikke, men han sa dette ordrett til meg.
Han lente seg fremover og sa: "Du knuller ikke som en asiatisk fyr."
Det var sjokkerende. Jeg var så ung. Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg fikk panikk og gjorde det jeg kom på, et karateslag i penisen hans.
Så tok jeg klærne mine og dro aldri tilbake til Quiznos.
Ikke tillatt i Michigan, Illinois eller Indiana.
Det skjer ikke for meg.
Hei, Ben. Hvordan går det?
-Dreper det. -Flott. Her er saken, Ben.
Det var slutten på første akt, ok? Du la kanskje merke til at jeg startet
med mange vitser om å være homofil og mange om å være asiatisk.
Nå føler disse menneskene seg representert.
Asiatene og homsene på bakerste rad føler seg representert.
Alle som kom hit for å føle seg representert, gjør det.
De så seg selv i vitsene mine. Nå bryr jeg meg bare om deg.
Her er spørsmålet mitt til deg, Ben.
Følte du deg fremmedgjort av de vitsene?
Ærlig talt, ja. Veldig.
Hvilken vits følte du deg mest fremmedgjort av?
Det er vanskelig å telle hvilken.
Det er vanskelig å telle, for det var så mange, ikke sant?
Det var så mange biter.
Hvilken kunne du forholde deg mest til?
Hva sa du? Den stygge pikken? Ok.
Interessant.
Det er sprøtt.
Men ærlig talt, supermodig av deg å innrømme det.
Ja. Ok, men nå er vi ferdige med akt én. Vi går inn i akt to.
Jeg gleder meg til å fortelle vitsene i akt to, for de er virkelig for deg, Ben.
Ikke tell vitsene slik du gjorde,
men absorber dem, ok?
Greia er, som jeg sa, at jeg elsker å reise for å gjøre standup.
Heldigvis har jeg sett mange kule steder.
Nylig gjorde jeg et fantastisk, europeisk cruise.
Det alltid vært min drøm
å løse et mysterium på en båt, så det var en stor mulighet.
Det var et homsecruise. Det eneste mysteriet var hvem som ga meg gonoré.
Det var Ryan, men… Ja, det var et homofilt cruise.
Det var meg og 6 000 andre homofile menn fra hele verden,
og 32 svært triste kvinner.
Det var så inspirerende.
Jeg har aldri sett så forskjellige menn fra så ulike samfunnslag,
så mange kulturer og ulike perspektiver.
Alle samlet seg bak ett mål, å smugle så mye dop inn på den båten.
Helt ulikt alt annet jeg har sett.
Alle vennene mine var der. Hallusinogener, amfetaminer, opiater.
Jeg ble nesten lurt til å ta metamfetamin den første kvelden.
Ja, for en fantastisk skøyerstrek.
Det som skjedde, var enkelt.
Jeg møtte to herrer fra øst-London den første kvelden, og de sa: "Ta…"
Jeg gjør det ikke.
Beklager. Jeg nekter.
De sa: "Vil du ta dop på rommet vårt?
Jeg sa: "Kjære, vi er på sjøen. Kom igjen. Sjøretten sier at jeg må si ja."
Så jeg gikk på rommet og sa: "Hva står på menyen?"
De sa: "Det er metamfetamin."
Og jeg tenkte "Å. Jeg har spart det til jeg er i 40-årene,
så jeg skal gå og la det bli til kistelisten min."
De sa: "Nei, det er metamfetamin.." Og jeg sa "Jeg vet det.
Jeg sa nei." "Nei, metamfetamin", sa de.
"Igjen, nei." "Metamfetamin". "Slutt" "Metamfetamin."
Jeg sa: "Dette er den verste reprisen av Who's on First.
Vi sitter fast i en tidssløyfe."
De måtte stave det på grunn av de teite aksentene.
De sa: Nei, Joel, det er M-E-T. Metamfetamin.
Dere har ikke det i USA ennå."
Og jeg sa: "Ok, gi meg det."
Så jeg tok det mystiske stoffet.
Jeg hadde mitt livs beste tid. Jeg danser hele natten.
Neste morgen var vi i Italia.
Jeg fikk dekning på den gamle telefonen igjen og googlet den met-dritten.
Jeg fant ut hvorfor det ikke fantes i USA, og hvordan jeg kunne få det dit.
Jeg har gode og dårlige nyheter.
Den gode nyheten er
at vi har det i USA.
Den dårlige nyheten er at vi kaller det for badesalt.
Så det var et lateralt trekk for meg
med tanke på dopet jeg tok og ikke ville ta på skipet.
Men her er greia med badesalt som dere ikke hører om.
Vanlige medier dekker ikke dette. Jeg elsket det.
Det er så gøy. Kjempegøy.
Alle bør prøve det. Se under stolene deres.
Bare litt til alle. Dere burde prøve det.
Litt dreper dere ikke. Det har drept. Men jeg tror
at med et åpent hjerte kan dere få en fin livserfaring.
Hør her,
jeg skjønner at ikke alle bare kan prøve badesalt.
Jeg forstår at folk har stoffproblemer,
og jeg ærer den erfaringen.
Men jeg er så heldig at foreldrene mine ødela meg nok til at jeg elsker dop,
men elsket meg akkurat nok til at jeg er ansvarlig når jeg tar det.
Bare.… Jeg vet det.
Jeg drikker hele tiden vann, setter alarmer og lager regneark.
Jeg er en duks bare når det gjelder narkotikabruk.
Og jeg har alltid vært fascinert av narkotikakulturen.
Jeg lurer på hvor dopet kommer fra. Jeg får mitt fra Vanessa.
Men hvor får Vanessa dopet som jeg kjøper av henne fra?
Ketaminen som jeg kjøper fra Vanessa, er bedøvelse for hester.
Hvordan får hun tak i den?
Hva gjør hun? Går hun til veterinæren og sier:
"Hestene mine er veldig syke. De vil ikke legge seg!"
Spørsmål to, hvorfor i helvete tar jeg hestebedøvelse?
Hvem startet den trenden? Hvilken homofil veterinær våknet og sa:
"Vet du hva? Disse jentene har det gøy. Jeg må være med på moroa."
Og så det tredje og sannsynligvis viktigste spørsmålet.
Hvordan klarer hestene å sniffe ketaminen?
Det er merkelig, må jeg si.
Det er rart, men etter det drikker jeg ikke lenger. Jeg klarer ikke.
Som om bakrusen er for intens for kroppen. Jeg liker det ikke. Jeg er for gammel.
Men så flyttet jeg til California hvor gress er lovlig,
og så snart jeg kom, sa alle: "Nei, Joel. Du må bare røyke litt gress.
Marihuana er den beste kuren for bakrus." Jeg har prøvd det.
Det er som å sette en hatt på en hatt. Det er ikke en god kur.
Nei. Jeg hadde fortsatt hodepine, og jeg følte at alle var sinte på meg.
Jeg anbefaler ikke den opplevelsen.
Er det andre her som liker å feste? Hvor er festsjefene mine?
Ja. Fest. Dere elsker… Dere danset litt. Har dere…
Janine, skal vi ta ham? Har du prøvd molly?
Det har du. Ok, betjent, vi fant ham. Rett her nede på første rad. Ja.
Molly er yndlingsdopet mitt.
Molly er bare ecstasy med et annet navn. Og ecstasy gjør akkurat som lovet.
Du føler deg som i ekstase. Fantastisk og kåt.
En ekstra fordel hvis du er mann, er at det blir umulig å få ereksjon.
Det er utrolig, for når jeg tar molly, er det som om en gammel sjøheks sier:
"Jeg sa jeg skulle gjøre deg kåt, men ikke at du skulle få stå!"
Nå må du komme før solen går ned over musikkfestivalen,
ellers blir du et bevisst ugress i hagen hennes.
Det er en katastrofe.
Jeg merker at mange av dere blir anspente når jeg snakker om narkotika,
så jeg skal bytte tema. Men det er ingen enkel overgang.
Vi skal gå over til å snakke om dyr, og dette er slutten, ok?
Jeg tror at hunder bruker kokain, og katter bruker marihuana.
Og hold ut med meg, for har dere sett en uregjerlig, utrent hund ute blant folk?
Slik eierne snakker til den,
er slik du snakker med venner på for mye kokain.
"Terrence, kom deg ned derfra nå.
Terrence, ned. Jeg er så lei meg. Han er vanligvis ikke sånn.
Ikke ring dyrebeskyttelsen!"
I mellomtiden leker alle kattene med laserpekere hjemme.
Vanntett analogi.
Hvor er hundefolket mitt i kveld? Hvor er hundeeierne?
Vi skjønner det.
Så dumt.
Hvor er katteelskerne blant publikum?
Ja.
Ja. Klassikere, alle sammen. Hvor er fuglefolket mitt i kveld?
Janine, film dem som huiet.
De skal registreres, ok? Jævla galninger.
Uhørt.
Hør, dere. Jeg synes at katter er bedre dyr.
Katter er bedre enn hunder. Hundeeierne rister på hodet.
Men det er bare én grunn til at katter er bedre enn hunder.
Det er fordi katter aldri ville jobbet med politiet.
Ingen av dem. Nei. Ok?
Det er ikke fordi kattene ikke har ferdighetene.
Katter kan få slutt på narkohandelen i morgen om de vil.
Men de sier: "Jobbe for staten? Jeg tror ikke det."
Hundeeiere er besatt av hundene sine. "Hunden min følger meg overalt."
"Det høres ut som NSA, kjære."
Hva lytter de etter?
"Hunden min venter utenfor badet til jeg er ferdig."
Hunden din tror at du bruker dop og vil tyste på deg!
Hver hund er født med avlyttingsutstyr! Trekk støtten til valper.
Nei, jeg klarte det ikke. Jeg klarte ikke å si det.
Hundeeierne blir lei seg når jeg snakker om det.
En hundeeier tok kontakt med meg etter showet en gang.
Hun sa: "Ikke gjør det. Ikke projiser menneskelig moral på hundene, ok?
Hundene forstår ikke hva de gjør."
Og jeg tror faktisk at hunder er de dyrene som best kan forstå menneskelig moral.
For har du sett en hund som er for skamfull til å drite foran deg?
Hver gang jeg ser det, blir jeg så forbannet.
"Så du forstår hvordan det er å leve i et samfunn.
Noen ganger, vet du? Så få deg en jobb."
Og de sier: "Ta meg til politiskolen." Hver eneste gang. Sprøtt.
Å drite offentlig er veldig skummelt. En skummel opplevelse. Jeg gjør det ofte.
Jeg bruker ofte toalettene på flyplasser.
Jeg vet ikke når det skjedde, men på et visst tidspunkt
begynte folk å gå inn i båsene
med telefonene for å gjøre administrative oppgaver.
Jeg forstår det ikke. Det er forferdelig.
Har dere ventet i kø for å drite offentlig? Det er en pine.
Vi må behandle båsene slik sykehus behandler gravide kvinner.
Du får bare gå inn når du har litt åpning,
for det står folk i kø som er i utdrivningsfasen.
Vi slipper ikke inn,
for du er på Instagram. Jeg ser deg gjennom åpningen under døren!
Det er sinnssykt.
Hvordan kan vi være nasjon nr. én,
men likevel kan jeg få øyekontakt med alle som driter på LaGuardia?
Det gir ingen mening. Det gjør det bare ikke.
Men jeg elsker katter.
Nylig var jeg på en kattekafé for første gang.
Nei. Jeg er ikke enig.
Det var en skuffende opplevelse. Det hang en liste med regler utenfor døren.
"Ikke jakt på kattene. Ikke løft kattene.
Ikke klapp kattene med mindre de vil.
Ikke ta kattene på fanget."
Jeg følte meg som en streit, berettiget fyr på strippeklubb på den kafeen.
"Jeg har betalt 7 dollar for å være her. Sett deg på fanget mitt!"
Kan man ikke klappe kattene her? Dette er bare en skitten kafé.
Skandaløst.
Jeg elsker katter, særlig mine,
men jeg vet ikke hva jeg føler for kattefolk
om jeg skal være ærlig.
Noen av dere er sprø.
Har dere sett Netflix-dokumentaren Ikke kødd med katter?
For dere som ikke har det, er det en krimdokumentar på Netflix.
Den handler om en fyr som dreper katter og poster videoene på nettet.
Så samles en gjeng katteelskere og sporer ham opp.
Mens de sporer ham, innser de at han også har drept en fyr.
De tenker det er rart.
Når jeg snakker med en katteperson om denne dokumentaren,
sier de: "Herregud, jeg kan ikke se den dokumentaren.
Det han gjør med kattene i den videoen, er for intenst. Det er for fælt."
Jeg spør: "Drepte han ikke en mann også?"
"Jo, men jeg likte den biten. Jeg elsker ekte krim."
Det er sant…
Jeg driter i ekte krim. Virkelig. Jeg er ferdig med det. Hjernen råtner.
Jeg snakket nylig med en venn
om en jente som forsvant da jeg gikk i 3. på vgs.
Han sa: "Fant de henne?"
"Ja, de gjorde det", sa jeg. "Å", sa han.
"Synd at de ikke laget en podcast om det."
Det er sinnssykt. Jeg liker ikke at vi gir seriemorderne kallenavn.
Unnskyld meg, Craigslist-morderen? For det første, Craigslist-morderen?
Mange andre mordere bruker også den tjenesten.
"Craigslist-morderen" er urettferdig,
for Facebook Marketplace-morderen har ikke samme klang.
Hvorfor gjøre det? Det er så frustrerende.
Nå tror jeg at jeg vil bli myrdet.
Jeg tror det blir slik det ender for meg.
Jeg er så mye på veien, og jeg er stadig i nye byer.
Jeg møter fremmede menn for å ha sex.
Når jeg forteller vennene mine om det, sier de: "Ikke gjør det mer.
Slutt. De er fremmede. Én av dem kan drepe deg."
"Ja, jeg vet det,
men hvis jeg har blitt drept, har jeg fortsatt blitt valgt."
Det er tilfredsstillende. Uansett kan jeg slutte å date.
Jeg ble ikke gift, men jeg er noens menneskelige parykkstativ.
Velg og vrak.
Hei, dere. Er dere her sammen?
Så søtt. Er dere forelsket?
Ok, hun har ikke sagt noe ennå.
Er du forelsket? Blunk to ganger om du trenger hjelp.
Har dere vært sammen lenge? I syv år? Fantastisk.
Er dere åpne eller monogame?
Monogame?
Virkelig?
Det er utrolig. Dere ser ikke kristne ut. Nå for tiden skjuler de seg i åpent lende.
Jeg bryr meg slett ikke.
Jeg vet ikke hva jeg synes om monogami. Jeg er avhengig av trekanter.
Jeg elsker å fremmedgjøre noen når jeg har sex.
Det er flott. Et psykoseksuelt spill med et homofilt par på randen.
Jeg blokkerer den svakeste mannen hele tiden.
"Takk, Brian. Vi ordner det her, kjære.
Kan du hente litt vann? Flott. "
Det er tøft. Homofile par har få muligheter.
Du må åpne forholdet eller adoptere en asiatisk baby.
Uansett, der er jeg.
Det er en koreaner som driter et sted i huset ditt.
Jeg vil snakke med dere, for det er en greie.
Måten vi omtaler åpne forhold på, er som det ville vesten.
"Hvert forhold, andre regler." "Hvordan gjør de det?"
Selv ikke monogame forhold er identiske.
Alle monogame forhold har sine egne små avvik.
Vi vet at hovedregelen for dere er at dere ikke kan knulle andre.
Det er flott for dere.
Ta meg med i kirken. Fantastisk. Men hva med de andre greiene?
Kan dere kysse andre?
Du har ikke svart ennå.
Etter syv år er han forsatt usikker. Det er bekymringsfullt. Ok.
Kan dere holde andres hender?
Nei? Du sier nei. Ok…
La oss sette det i kontekst. Hva heter du?
-Carl. -Carl? Ok.
Så…
Carls siste ekskjæreste er
på sykehuset.
Ok? Hun har det ikke bra. Det går ikke bra.
Og i en slags Make-A-Wish-situasjon
sier hun: "Jeg må treffe Carl. Hvor er han?"
Carl skynder seg til sykehuset, braser inn.
Pip, pip.
Det var et forferdelig hjerteslag.
Hun løfter hånden
og sier: "Vær så snill, Carl, hold meg i hånden."
Han gjør det. Er du sint? Nei, for hun skal dø!
Det var feil premiss.
Det var min feil.
Hva med klemmer? Kan dere klemme andre?
Det kan dere. Ok, så vi har et åpning, folkens.
Finn dem på etterfesten og gi dem en lang klem.
Se hva som skjer, ikke sant? Det ene tar det andre.
Hva med hemmeligheter? Det er det store. Analt er greit, men ikke hemmeligheter.
Hva om hun hadde en hemmelighet med en venninne og ikke sa noe til deg?
-Det kommer an på. -På hemmeligheten?
Ok.
Vi tester det.
Hva skjer nå? Hva heter du?
-Ali. -Ali?
Kom frem til scenekanten. Ikke vær redd. Jeg er trippelvaksinert og har hatt det.
Så jeg er uovervinnelig. Ok. Det som skal skje nå…
Carl, du må forbli sittende uansett hva som skjer.
Uansett hvor sint du blir på meg.
Du må sitte. Du skal bli gjort til hanrei.
Jeg skal lene meg fremover,
og du skal hviske noe som du aldri har fortalt ham.
Ok? Bare tenk ut noe kjapt.
Resten av publikum, dere må lage mye lyd. Bare mumle noe.
Jeg sa ikke at jeg ikke skulle si noe.
Herregud.
Jeg liker dere. Dere er så søte! Jeg vil ikke gjøre dette.
Ok.
Men hun har ikke kommet på syv år.
Og det er skikkelig tøft. Det er vanskelig å høre det på Netflix.
Jeg tuller. Se på ham. Janine, film ansiktet hans.
Hun kommer hele tiden, ok?
Hver kveld sitter hun på det ansiktet. Hun har et hullkort, ok?
Hun er veldig fornøyd. Vil dere ha barn en dag?
Så dere tror ikke på klimaendringer.
Interessant måte å finne det ut på.
Jeg tuller. Hell og lykke til barna deres.
Hør,
jeg tror ikke at overbefolkning er det største problemet.
Hvis dere vil ha barn, bør dere få barn.
Men jeg tror at hvis dere har barn,
er det å vite alt vi vet om hvordan det går med verden,
som å være på en fest du vet er på hell.
Så får du en melding fra en venn, og hun sier:
"Hei, skal jeg fortsatt komme på festen?"
"Ja", sier du. "Hopp inn i den drosjen, jente.
Det går bra. Jeg er sikker på at det er is igjen når du kommer hit."
Det du burde gjøre, er å ringe umiddelbart.
"Ikke kom hit. Noen har satt på en podcast.
Festen er over!"
Er det noen homofile pappaer i publikum?
Takk Gud, for det er en synd. Det er det.
Det er ikke riktig.
Jeg tror at Gud har skapt homofile for befolkningskontroll.
Hver gang Gud ser to menn oppdra et barn,
sier han: "Å nei. Dere har misforstått oppdraget."
Han må være så sint på oss, for vi er mye bedre til det, ikke sant?
Tenk… Det er slik.
Tenk deg at du har en nasjonalpark som er full av hjort.
Du slipper noen ulver inn i parken for å få tatt ut noen.
Du drar, kommer tilbake om et par år
og ser at ulvene har begynt å oppdra høytfunksjonerende hjort.
"Hva faen? Har de kalt hjorten Atticus og åpnet en Montessori-skole?"
Hva?
Hvor har ulvene all den disponible inntekten fra,
og hvorfor er de så hyper?
For et mysterium.
Hei, Ben.
Det var akt to, ok?
Det er der jeg putter vitsene… Om lag 98 % av vitsene i akt to
kunne ha blitt fortalt av hvem som helst.
Det kunne ha blitt fortalt av en hvit mann,
en svart kvinne eller en ikke-binær fra urbefolkningen.
Er du enig i at alle kunne ha fortalt dem, og de ville vært morsomme?
-Ja. -Ja.
Interessant. Så jeg bidrar ikke med noe.
Han mener at jeg ikke gir settet noen spesiell stil.
Jeg håper du føler at du ikke kan vinne.
Greia er
at dette var de streite vitsene. Enhver streit fyr…
Jeg snakket om narkotika, katter, hunder,
og om forhold. Veldig streite ting.
Ben, vil du si at du likte akt én eller to?
Begge henger på kanten. Du kan bare redde én.
Hvilken foretrakk du når alt kommer til alt?
-Én. -Én?
Han vil holde meg i den asiatiske homoboksen.
Ja. For Ben…
Ben vil bare se meg som en asiatisk homokomiker.
Han slipper meg ikke ut av boksen.
Interessant. Veldig hyggelig, Ben. Herregud. Jeg inviterer deg hjem til meg…
Ikke vær redd, smerten din er nesten over.
Vi går inn i tredje akt, og jeg tror du kommer til å hate dette.
Her er greia, dere.
Jeg vil ikke ha egne barn.
Dere har kjent meg i omtrent 45 minutter, og dere føler dere bekvemme med det.
"Du burde ikke oppdra et menneske."
Jeg vil ikke ha egne barn, men jeg er stor fan av hvordan de kommer hit.
Jeg lever for å komme.
Det er noe av det beste jeg vet.
Men jeg vil si at jeg foretrekker verbet fremfor substantivet.
Jeg liker ikke søl.
Jeg ble skikkelig sur da jeg var 13 og fant ut at en vasektomi ikke fjerner alt.
Jeg trodde det ville bli et klipp og så en tørrhoste på slutten.
Det hadde vært så praktisk. Men ikke for meg.
Jeg har masturbert en stund nå.
Jeg var et vidunderbarn. Jeg var åtte. Slår noen det?
Ingen bedre. Nei? Ok. Jøss, en annen pervo, flott.
Fantastisk å lære det sånn.
Det var skummelt å gjøre sånt hos meg i oppveksten,
for jeg ble oppdratt som sørstats-baptist, så vi lærte at det var en synd.
Vi kalte det Onans synd.
Onan var en fyr i Det gamle testamentet. Verset sier:
"Onan lot sæden gå til spille på jorden, og Gud så det og ble forbannet."
Av det verset forsto vi at onani er feil. Men jeg tror vi misforsto det.
Jeg tror ikke Gud bryr seg om vi onanerer eller ikke.
Men han vil ikke at vi skal gjøre det på bakken, Onan?
Foran… Det er fare for å skli! Folk går!
Nå har du ødelagt det for oss andre.
Det var en synd. Hver sædcelle kunne bli en sønn.
Det sto på våre T-skjorter på familiefester.
Hver sædcelle kunne bli en sønn. Det var viktig for oss.
Og nå, er du singel?
Det er du. Hvor ofte onanerer du? Gjennomsnittlig i uken.
-Det er der oppe. -Det er der oppe, sier han.
Veldig sunn gutt. Omtrentlig.
-Fire. -Fire?
-Fem. -Fire, fem? Tar du fri i helgene?
Det er ikke mye.
Det er ingenting.
Men jeg antar… Hvordan vasker du… Hvordan begraver du sønnene dine etterpå?
Hva gjør du?
Hva bruker du til å tørke med?
Et håndkle.
Håndkle.
Bare et bitte lite håndkle til all den sæden.
Det er ikke en dårlig idé. Jeg kan slå den litt.
Selv har jeg et bedre system.
Det jeg gjør, og alle kan gjøre det, er at jeg tar et strandhåndkle
og legger det ved sengen.
Hver kveld tørker jeg med det og legger det ved sengen igjen.
Det blir mai, jeg får en telefon. "Vi skal på stranden." "Faen!"
Jeg skynder meg å putte det i vasken. Det er steinhardt.
Jeg skyller det fort og går på stranden med fuktig håndkle.
Alle kan bruke systemet mitt.
Siri, de hatet det.
Det er ok, for vet dere hva? Janine, vi beholder det.
Fordi dette er min Netflix-spesial, og noen av vitsene er bare for meg.
Hva sier dere til det?
Nei, jeg elsker å masturbere.
Mitt største problem under nedstengningen var
alle ettermiddagene jeg tilbrakte alene. "Ikke masturber igjen. Hold opp!"
Men så kom en motstridende stemme og sa:
"Hvem sparer du disse ladningene til? Hvem venter på dem?
Hvorfor samler du på dem som dragen Smaug? Det er meningsløst. Slipp dem fri."
Det gjorde jeg. Jeg masturberte masse under nedstengningen.
Siden jeg gjorde det så mye, begynte det å bli gammelt.
Så det jeg måtte, og som jeg til slutt gjorde,
var å legge til litt maskineri.
En kveld mens jeg skrollet gjennom Instagram
så jeg en målrettet annonse for en fleshlight. Takk, Zuckerberg.
Jeg var litt høy, men jeg bestilte den.
Om dere ikke vet det, er en fleshlight et sylindrisk rør
med en ende formet som en vagina, en rumpe eller en munn.
Du knuller den. Det er fengselsteknologi. Den ble laget av fanger for fanger,
og vi har stjålet den fra dem. Vi har lagt beslag på den.
Jeg var veldig spent. Jeg bestilte, den kom,
og jeg innså at jeg var for høy da jeg bestilte den.
Jeg åpnet esken, og dere har gjettet det, jeg hadde ved et uhell bestilt
en jenterumpe. Det var en katastrofe.
Jeg vet ingenting om jenterumper, så jeg var rasende.
De ville ikke ta den i retur.
Så jeg satt der med rumpa til den jenta.
Den var veldig dyr, så jeg ville ikke la den gå til spille.
Så jeg knullet jenterumpa. Jeg har knullet jenterumpa en stund.
Det jeg har lært av det…
Er dere klare?
…er at de er helt like.
Ok? Jeg trodde at det ville være en annen vei,
eller føles som en kattetunge der inne, men nei, det er det samme.
Så jeg har knullet jenterumpa en stund, og jeg har vel skjønt
at jeg er bi.
Ja, det er jeg. Bare litt, ikke sant?
Nei, jeg bare tuller. Jeg er ikke bifil. Men jeg er bipolar.
Ja, takk. Å, jøss.
Jeg vet ikke om dere huier for meg eller mot meg.
Ja, det er uheldig at de bifile tok "bi"-navnet før oss.
Av og til er det vanskelig for oss å stå opp, så kappløp er ikke vår greie.
Men jeg tror at de bipolare har det bedre,
for vi vi kan ta en pille som gjør oss mindre irriterende på fester.
Så frekt! Jeg elsker bifile.
Jeg feirer dem og frykter dem, så…
Kanskje vi kan kutte det.
Menneskelig seksualitet fascinerer meg.
Det har den alltid gjort. Jeg elsker å lære nye ting.
Nylig fant jeg ut at noen kvinner kan få multiorgasmer, og derfor…
Én av dem har det nå. Utrolig.
Og jeg antar at spørsmålet mitt til dere er
hvilken orgasme er det er meningen at dere skal skamme deg for?
Skam er en så viktig mekanisme for den mannlige orgasmen.
Hadde vi ikke fått klarhet etter orgasmen, ville verden vært i kaos hele tiden.
For jeg har gjort utenkelige ting for å ha sex.
Jeg har tatt en Greyhound-buss for et ligg.
Det er psykotisk adferd.
Men her er vi.
Det er uheldig, for det beste vi vet, er å komme,
og det blir ødelagt straks vi har gjort det.
"Ut med sæden og all kjærlighet.
Kom deg ut av huset mitt. Jeg vil ikke se deg igjen."
Og når du er i et mann-mann- forhold, kan det bli et kappløp.
Ingen vil bli nummer to i det løpet.
Kommer du på andreplass, får du ikke hjelp til å komme over målstreken.
I beste fall blir det bare en halvdårlig fingring.
Jeg forstår jo det, for vi vet alle hvordan kappløp fungerer.
Du passerer målstreken og sier: "Takk, Gud. Kan jeg dra hjem og dusje nå?
Å nei, jeg må vente på Brian.
Kult. Han tok kokain, så vil det ta ham fem timer å komme?
Flott. Å, en fin oppdatering. Utrolig!"
Det er svært uheldig, for noen ganger
når jeg kommer, men sexen fortsetter, det er som om jeg ser sex for første gang.
Og jeg tenker: "Herregud, de hadde rett. Dette er en synd."
Ikke sant?
Jeg var nylig på en flott date med en fyr. Apropos den fyren.
Han ble født i London, men vokste opp i Florida.
Er ikke det den tristeste historien dere har hørt? Herregud.
Som en moderne variant av "Til salgs: babysko, aldri brukt."
Akkurat som en hel historie i én setning.
Du kunne ha fått alt. Du kunne hatt den beste aksenten.
I stedet har du alle varianter av HPV-virus.
Tragisk. Men han var hyggelig og tok meg med hjem. For en gentleman.
Han lot meg komme først. Det var en feil av ham.
Alt det varme og romantiske han kunne ha sagt, var ekkelt for meg.
På ett punkt nær slutten sa han: "Hvor vil du ha den?"
Jeg sa: "Jeg vet ikke, der borte.
Ikke her. Kan du gjøre det direkte i strandhåndkleet?"
Det sparer oss for ett skritt, ikke sant?
Orgasmer er sprø.
Forskjellen mellom mannlig og kvinnelig orgasme er sinnssyk.
Den mannlige orgasmen er enkel. Akkurat som Mario Kart.
Kjør nok rundt banen, så har du vunnet.
Mens den kvinnelige orgasmen visstnok er
som en labyrint med en sfinks ved døren.
"Jeg sier bare sannheten, mens min bror lyver."
Du må løse gåten, finne midten, beseire minotauren,
og så finner du kanskje G-punktet. Du vet ikke.
Slik vi snakker om G-punktet,
er det som om det flytter seg. Hver kveld, et annet sted.
Som Nødvendeligrommet. Det er helt sprøtt.
Jeg tror ikke at det kan være så vanskelig.
Man hører at kvinner vanskelig kommer
i heterofile forhold. Du hører aldri det fra skeive kvinner,
så jeg lurer på hva som mangler i den ligningen.
Ærlig talt… Nei, hold opp.
Jeg lar ikke dette synke ned til latterklapping.
Enten ler dere og klapper, eller ingen av delene.
Det kan ikke være så vanskelig å få en kvinne til å komme.
Jeg tror jeg kan klare det.
Sett meg i trening. Jeg tror jeg klarer det.
Jeg har ikke vært der nede, men jeg elsker gåter,
så jeg angriper det som et escape room.
Bare treff alle hjørnene og kom deg ut derfra.
Med det i tankene, frue, kom opp hit.
Flott om jeg kan få strandhåndkleet mitt fløyet inn.
Jeg tuller. Hva om jeg ikke gjør det?
Hva om dere så dette showet?
"Herregud, en homofil, asiatisk mann ga en kvinne orgasme på scenen."
Hvem sa at teateret er dødt? Ikke jeg. Nei.
Her er greia med å snakke så åpent om sex med dere.
Det er skummelt for meg som homofil,
for jeg har mange heterofile, mannlige venner.
Det er veldig modig.
Når jeg snakker om sexlivet mitt på scenen, sier de alltid…
Alltid. Én av dem sier: "Å, Joel, du er så heldig.
Dere homofile knuller hele tiden. Knulling uten stopp.
Om jeg var homofil, ville jeg hatt mye mer sex."
Det ville du ikke, for du ser fortsatt sånn ut.
Det er ikke… Hvordan tror dere at det er å komme ut av skapet?
Du går gjennom Narnia-skapet, jorden endrer bane,
og vi ser dere ikke lenger?
Det er mye tøffere hos oss. Du vil ikke slett ikke dette. Det er tøft.
Men, Ben…
min nyeste, streite, mannlige venn,
vi kan vel være enige om at det var den ekleste delen av alle tre.
Var det ubehagelig å høre om homofil sex?
Homofile orgasmer?
-Jeg bor i West Hollywood, så… -Du bor i WeHo!
Så du har… Du har vært… Du har hatt homofil sex.
Du har sett alt.
Det er interessant.
Men nå har du jo sett en stor del av settet.
Du har hørt om livet mitt og hvordan jeg lever.
Og spørsmålet mitt til deg, Ben, er
om jeg er et godt forbilde?
Er jeg et godt forbilde for fellesskapet jeg representerer?
Unge, asiatiske,
homofile gutter?
-Ja, så vidt jeg kan se. -Hvorfor?
Hva gjør meg til et godt forbilde?
Du kler deg bra.
Jeg kler meg bra.
Ok.
Denne hurpa bor i WeHo.
Utrolig, Ben.
Det er mange som ikke synes at jeg er et godt forbilde.
Mange asiater og homofile synes ikke at jeg representerer fellesskapet.
Jeg hadde nylig et show i Phoenix, og en homofil fyr sendte meg en melding.
"Du er alt som er galt med homofellesskapet.
Du får alle homofile til å virke som narkomane sex-idioter."
Jeg sa: "Ingen årsak."
Homoer som deg er grunnen til at foreldrene mine ikke snakker med meg.
Jeg vet det.
Jeg sa: "Herregud, jeg er så lei meg. Det er så tungt."
Men du er også den eneste homofile foreldrene dine kjenner,
så du kan kanskje ta litt mer ansvar for det selv.
Hvis de hadde møtt meg, ville de blitt entusiastiske."
"Herregud, vi visste ikke at de kunne være kule også.
Vi trodde alle bodde i kjelleren vår og snyltet."
Det er skikkelig skummelt. Ben, jeg må spørre deg.
I kveld har du representert alle streite, hvite menn.
Er det frustrerende?
-Litt. -Litt.
Du har måttet gjøre det én kveld. Jeg har gjort det i elleve år.
Det er sant. Og dette er greia.
Jeg setter pris på alle som kom på showet i kveld
og ville føle seg representert av meg.
Som ser seg selv i min erfaring. Det er så fantastisk.
Men det var ikke det jeg kom hit for å gjøre.
Det er ikke mitt hovedmål som standupkomiker.
Jeg ville bare komme hit og være dum og få folk til å le.
De greiene er et biprodukt.
Og med det i tankene skal jeg avslutte settet med en vits
som heterofile, homofile og asiatiske folk har jeg bedt meg om å slutte å fortelle.
Den går sånn. Her er saken.
Vi homofile menn har ikke mer sex enn heterofile.
Jeg tror vi har mer interessant sex enn heterofile.
Personlig har jeg hatt sex på Target og IKEA.
Jeg elsker å handle. Jeg er en stereotyp.
Men mitt favorittsted for å knulle offentlig er det gode, gamle.
Jeg liker å knulle i dampbadet på treningsstudioet.
Det er flott. Mørkt og fuktig.
Vi homofile menn er som mugg. Vi trives der.
I dampbadet eller bak kjøleskapet. Det er der vi knuller.
Jeg var med to fyrer i dampbadet på treningsstudioet mitt.
Vi hadde det flott, men så kom det en gruppe streite menn.
Vi spredte oss som kakerlakker. Det er vår sosiale kontrakt.
De streite mennene satte seg
og snakket om kylling og brokkoli eller hva det nå er dere snakker om.
Så ble det en pause i samtalen deres,
og fyren som hadde startet trekanten og var kapteinen,
så på de mennene og sa noe helt vilt.
Han så på dem og sa: "Er dere kåte?"
De trodde ikke sine egne ører. De ristet som om de var i Pirates of the Caribbean,
og én av animatronikene så dem i øynene.
De kunne ikke tro det de hørte.
Til slutt klarte en av dem å stotre: "Nei.
Jeg er ikke kåt. Ingen av oss er kåte."
Det var…
Vi var allerede ganske ydmyket.
Så reiste denne mannen seg
og så dem i øynene og sa…
Jeg glemmer det aldri.
Unnskyld.
Han sa: "Da må dere gå."
Og det gjorde de! Det sprøeste var
at de reiste seg uten ett ord til og forlot dampbadet.
Da jeg fikk den mannen til å komme, sa jeg: "Du er en god rollemodell."
Takk. Det er det jeg ser på.
LA, tusen takk!
Herregud, dere har vært fantastiske!
Tekst: Linda Hansen