Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREZINTĂ
Doamne! Salut, Los Angeles!
Poftim?
Să vă aud. Încă puțin.
Încă puțin. Asta e.
Doamne! Salut, prieteni!
Mă bucur să fiu aici. Știu la ce vă gândiți.
„Doamne, nu știam că e și sexy.”
Am curajul să fiu. Comicii pot fi sexy acum.
Comicii pot fi răpitori, de fapt.
Acum reprezint comunitatea lor.
Mă bucur să fiu aici, în Los Angeles, casa mea adoptivă.
Doamne, sunteți incredibili!
Unul dintre avantajele acestei meserii
este că pot călători mult,
dar nu ajung mereu în orașe incredibile.
Ultimul meu show a fost în Boise, Idaho.
Cineva a huiduit. Bun.
Avem păreri diferite.
Dar m-am simțit bine în Boise.
Recunosc că nu sunt mulți asiatici în Boise.
Am aflat pe pielea mea,
când am fost la PF Chang, în Boise, Idaho.
La cum au reacționat oamenii când am intrat în restaurant,
ai fi zis că sunt PF Chang în persoană.
A fost demențial.
Oamenii fugeau prin restaurant.
„Doamne, să îngenunchem?” „Nu știu.”
„N-am mai văzut unul de aproape.”
M-am plimbat pe acolo ca un prințișor care se întoarce în regat.
„Tot ce atinge lumina e al meu.
Nu sunt tatăl meu. Sunt Kyle Chang.”
De acum facem altfel. Întâi, vom separa bucătăriile.
Toți înapoi în țara voastră!”
Sunteți deștepți. Super.
Îmi place. Aveți studii superioare.
Vorbeam cu o chelneriță de la PF Chang.
Zicea: „De unde ești?” Eu: „Locuiesc în Los Angeles.”
Și vă jur c-a spus imediat:
„Da, dar și Boise are multe de oferit.”
Am zis: „Da, fată, știu. Sunt într-un PF Chang.”
Ce să mai cer de la un oraș?
„Aveți burger de Shanghai? Poftim?
Dă-mi-l!”
Îmi place să călătoresc, dar… Cred că știu răspunsul.
Sunt gay în public? Unde sunteți? Bine.
Îi speriați și ne iau iar toate drepturile.
E înfricoșător. Dar vouă nu trebuie să vă explic
că, gay fiind, uneori când călătorim,
trebuie să facem schimbarea codului.
Adică, atunci când sunt într-un stat republican,
încep să vorbesc gros.
Vorbesc gros și umplu ca un heterosexual.
Pași mici și rigizi. Așa e complicat să ajungi la timp undeva.
Dar nu voi minți niciodată despre sexualitatea mea.
N-o să mint niciodată că sunt gay. Niciodată. Nu.
Am…
Am ascuns asta prea mult. Nu voi minți despre sexualitatea mea,
decât dacă șoferul de Uber mă privește ciudat, caz în care… da, am o iubită.
O cheamă Jessica, e coafeză canină
și îmi place să o sărut.
Îmi folosesc diploma de teatru pentru un one-man show
numit Masculinitate toxică pentru Ron.
O înghite de fiecare dată.
Ciudat e că fac exact opusul
când sunt într-un oraș mare, ca New York sau LA,
mai ales în preajma femeilor.
Primul lucru pe care vreau să-l știe despre mine e că sunt gay.
Știu că principala cauză de deces al femeilor acum sunt bărbații.
Așa că vreau să vă liniștesc,
să vă spun că eu vă ameninț doar stima de sine. Deci…
Bine.
Îmi place jacheta aia.
Ai luat-o de pe Amazon?
Glumesc. Le-o fac doar fetelor frumoase, fiindcă ele nu se supără.
Problema acestei pendulări
între cele două fațete ale mele ca să se simtă bine unii
e că, uneori, sunt foarte derutat și nu mai știu
ce versiune trebuie să adopt.
Recent, am ajuns acasă noaptea târziu și am parcat pe strada mea.
O femeie își plimba singură câinele. Mi-am zis:
„La naiba, trebuie s-o fac să se simtă în siguranță.
Care versiune a lui Joel e asta?
Nu, Doamne, nu-mi amintesc!”
Așa că am abordat-o: „Salut, fată, îmi plac pantofii tăi.”
Nu s-a simțit în siguranță.
Pe vocea aia a sunat a ocară.
„Îmi pare rău.
Îmi cer scuze.”
Sunteți foarte amuzanți.
Scuze, dar trebuie să întrerup puțin show-ul
ca să fac un pic de menaj.
Promit că întrebarea asta nu e doar despre ego-ul meu.
Va duce spre o glumă excelentă.
Cine de aici a venit la acest show
știind cât de cât cine sunt,
ce am mai făcut până acum?
Terminați.
Am zis să terminați!
Am zis… Gata!
Sunteți obsedați de mine. Vreți o medalie?
Mai important… Vă iubesc. Mulțumesc că ați venit.
Dar, mai important, cine a venit la show
fără să știe cine sunt și n-a auzit niciodată de mine?
Nu era nevoie să huiduiți.
Mi-ați cam scos ochii.
Mersi, cred.
Din al doilea grup, și e esențial pentru show,
vreau un alb heterosexual.
Sunt singurul din țară care spune asta acum.
Vreau un alb heterosexual.
Pârâți-vă prietenii. Unde sunt? Unde sunt albii heterosexuali de aici?
Acolo, pe rândul din spate. Îmi place.
Cum vă numiți, dle?
- Ben. - Ben? Nici eu n-am auzit de tine.
Ca să știi că suntem a fel.
Și tu îmi ești străin.
Uite care e chestia, Ben.
Știu exact ce gândeai când am urcat pe scenă.
Înțeleg. Am urcat pe scenă, iar tu:
„Uite un comic oriental gay.
Unul care o să facă glume orientale gay.
Un alt gay oriental.
Exact ce voiam să văd, un comic oriental gay.”
Exact asta ți-a trecut prin gând.
Fix așa: „comic oriental gay”.
Aprobă din cap. Bun…
Mi se pare corect. Fiindcă vă spun ceva.
Fac asta deja de 11 ani.
E mult timp.
Multe dintre glumele mele au ajuns online.
În timpul izolării m-am hotărât să fac ceva uimitor
numit „citirea comentariilor”.
Foarte sănătos.
Iar în comentarii am găsit mulți de Ben.
Mulți albi hetero care spuneau:
„Tipul ăsta vorbește doar despre gay și despre asiatici.
Cum să mă raportez la asta?
Și atunci, cum să râd?”
Mi-am spus că nu asta îmi doresc.
Vreau să fiu un comic care se adresează tuturor,
mai ales celor mai importanți.
M-am supărat.
Trebuia să iau măsuri. Și aici intervii tu, Ben.
Uite ce facem.
Ai fost scos din anonimat.
Acum ești pe scena mondială.
Acum îi reprezinți pe toți albii hetero singuri din America, da?
Da.
Bine.
De ce aplaudăm?
Parcă am fi la un miting al lui Trump.
Ben…
Am să te rog acum…
Ca să mă asigur că glumele mele rezonează cu cei ca tine,
o să număr până la trei
și o să te rog să râzi cât poți de natural.
Toți ceilalți să tacă!
Așa.
Unu, doi, trei.
Ben, haide. Haide!
Râzi ca unui Louis, da? Haide!
Să aud un râs sincer.
Mai ai o șansă. Unu, doi, trei.
Se pare că voi asculta un alb care suferă
pentru restul show-ului, asta e.
Ești important. O să-ți cerem părerea din când în când în seara asta.
Sunt oameni aici care n-au auzit de mine.
Acelora le voi da mai multe detalii despre mine.
În primul rând, am fost adoptat.
Părinții mei sunt mai albi ca zăpada proaspătă.
De aceea am un nume caraghios, Joel Kim Booster.
Booster e clar că nu e nume asiatic.
Totuși, asta n-a împiedicat pe nimeni
să încerce să-l pronunțe ca pe un nume asiatic.
Știu că vă întrebați cum se poate asta.
Fonetic, e foarte clar. B-O-O-S-T-E-R.
Și totuși,
aproape de fiecare dată când mă cazez și le dau actul de identitate,
se uită la el și la mine și spun: „Nu mă așteptam la asta.”
Și zic: „Da, e gata camera, dle…
Boo-star.”
Zic: „Nu așa se pronunță numele meu.
Îl spuneți doar cu accent asiatic ofensator.”
Se poate mai bine la acest Marriott Courtyard, vă rog.
E scandalos.
Dar da, am o familie albă.
Familia mamei mele e din sud.
Am rude în Alabama, Tennessee și Carolina de Sud, peste tot.
Îi iubesc pe cei din această parte a familiei. Îi iubesc nespus.
Doar că ei au făcut o fixație pentru ceva.
Am aflat urmărindu-le conturile de socializare.
Acea parte a familiei e obsedată, ați ghicit, de statui.
Adoră statuile. Nu se mai satură de ele.
Am vorbit recent cu mama despre asta.
A zis: „Dau jos toate statuile
lui Robert E. Lee și Jefferson Davis. Ce urmează?
Vor da jos și statuile lui Washington și Cristofor Columb?”
Iar eu:
„Mamă, mă doare-n cot. Adică…
Scuze, dar nu știi cu cine vorbești.
Am în buzunar cu computer mic pe care sunt porno gay și Candy Crush.
Mă doare în cot de statui, mamă!”
Dacă pui un port USB
în fundul lui Washington, poate o să mă intereseze.
Vă spui ce cred despre statui.
Hai să dărâmăm toate statuile din țară
și să le înlocuim cu stații de încărcare!
- Am terminat discuția. - Da!
Așa că, arătând așa într-o familie de albi,
a fost complicat uneori. Am învățat rapid, ca minoritar evident,
că mulți din afara grupului
încearcă să-ți patologizeze comportamentul.
Vor ca tot ce faci să reprezinte restul grupului.
Mi s-a întâmplat așa ceva recent.
Am fost la o petrecere în Los Angeles.
Eram trei asiatici acolo. Nu ne cunoșteam.
Fuseserăm aduși de prietenii albi.
Am fost la petrecere… Nu vă iau peste picior.
Nu inventez nimic. E real totul.
Am intrat și mi-am dat seama că toți patru purtam ceva
imprimant cu diavolul tasmanian.
Nu mi-a venit să cred. I-am chemat pe toți în bucătărie.
„Cineva să meargă să se schimbe. Creăm stereotipuri noi.”
Era prea târziu. Erau deja fete albe care tot spuneau:
„Da, se pare că e Anul Taz.
Au alte semne zodiacale față de noi. E foarte important în cultura lor.
E marele mareșal al tuturor paradelor lor.”
E foarte distractiv.
Dar sunt asiatici aici în seara asta, nu? Da.
Doar la înregistrările mele Netflix se simt în siguranță să țipe.
E foarte tare.
Dar asta e problema educației mele.
Ca adult, mă simt foarte legat de faptul că sunt asiatico-american.
Mă simt conectat rasial ca asiatic în America,
dar îmi lipsește specificul cultural a ce înseamnă să fii coreean,
pentru că n-am avut bunicii coreeni care să-mi transmită tradiții.
Unde sunt coreenii de aici?
Unde sunteți?
Acolo. Bine, minunat.
Tu nu ai ridicat mâna. Nu ești coreean.
De care soi…?
Vedeți, chiar vorbesc cu un asiatic ca un alb.
Care e etnia ta?
- Vietnamez. - Vietnamez? Bine.
Presupun că ai bunicii coreeni.
- Da. - Ai.
Cred că întrebarea mea pentru tine e…
„Îl urâm?” Adică…
Asta e chestia.
N-am învățat
împotriva cui ar trebui să fiu rasist pe continent.
Asta e o parte importantă a culturii noastre.
E imens pentru noi.
Și fii sincer.
Pe care îi urăsc bunicii tăi?
Pe care? Spune tare.
Pe japonezi!
Îi stătea pe limbă!
Asta e chestia.
E greu s-o auzi, dar ei știu ce au făcut.
Ei știu, da?
Sunt japonezi în sală?
Trebuie să pleci.
Glumesc. Poți rămâne.
Deocamdată.
E amuzant. E minunat să fii asiatic.
Dar tu ești aici…
Ești vietnamez și ai venit cu acest domn.
Îți ține mâna pe prohabul tău, la propriu.
E minunat. Și vreau să confirm rapid că ești alb.
- Da. - Da.
Janine, fă un prim-plan cu fața acestui alb.
El este…
E primul tău asiatic sau unul dintr-un șir lung?
O succesiune de asiatici.
Nu e primul.
Trebuie să întrebi.
Uneori ți se spune: „Trebuie să-i prind pe toți.”
Uneori poate fi foarte incomod.
Nu mă amestec…
Sigur aveți o relație minunată,
dar există oameni cu mari fetișuri pentru asiatici.
Nu le port pică.
Dar uneori îți spun lucruri ciudate și e foarte deranjant.
Vorbeam recent pe o aplicație de matrimoniale,
vorbeam vrute și nevrute și, din senin, spune:
„Ești coreean, nu?” Iar eu: „Da, sunt.
De unde știi? Nu ți-am spus.”
A zis: „După forma ochilor tăi.”
La care eu: „Poftim?
Urmează să-mi măsori și craniul, ciudatule?
Lasă șublerul jos.”
Nu-i poți spune cuiva așa ceva în 2022. E bizar.
E și mai bizar, fiindcă nu-i trimisesem poze cu fața mea,
ci doar cu găoaza mea.
La ce formă a ochiului te referi, detectiv Pikachu?
Dispari de aici!
Scandalos.
Asta e o glumă. N-am reușit încă să-mi pozez acea parte a corpului.
Nu că n-aș vrea, dar pare complicat. Am nevoie de schele și de o echipă.
E foarte sumbru să-ți pozezi singur găoaza.
Te lași pe vine peste camera frontală.
Nu.
Dumnezeu să-i binecuvânteze pe cei dintre noi care o pot face singuri.
Am primit recent o poză cu o găoază.
Omul și-a prins cumva găoaza și toată fața în poză.
Nu asta vrei să vezi.
Găoaza și ochii lui goi în fundal.
Ca un raton prins de camerele de supraveghere.
Nu.
Nu pentru mine.
Asta nu înseamnă…
Evident, sunt milenial și am făcut multe poze nud.
Zeci, poate sute.
Fac mereu poze cu mine gol
și le trimit fără să stau pe gânduri.
Fiindcă am fost atât de iresponsabil,
anul trecut, în Ajunul Crăciunului,
am aflat că toate pozele mele nud au ajuns online.
Da, văd că unii vă căutați telefonul.
S-a întâmplat și m-am supărat.
Evident, am fost furios, m-am simțit violat.
Apoi am aflat că au apărut pe un site cu „celebrități”.
Mi-am zis: „Pot să rămână.”
„Pot să rămână.” Adică…
Lăsați-le până la Anul Nou, să se simtă bine copiii.
Au fost doi ani grei.
M-am uitat la recenzii și erau bune.
Și mi-am zis: „Ce-mi pasă mie?”
Acum nu mai trimit poze, ci doar link-ul. Știți? Așa…
E mai ușor să renunți la intermediar.
Îmi place să trimit poze cu scula.
Știu că subiectul ăsta ne desparte ca nație.
Dar îmi place să le trimit.
Am primit reacții ciudate la poze cu scula mea.
Am trimis una recent și tipul mi-a răspuns: „Drăguț.
Ai una recentă?”
Am zis: „Recentă?
Vrei să țin un ziar lângă ea,
de parcă aș fi răpit-o?
E scula mea, nu Patty Hearst.
Ce facem aici?”
Am primit multe poze cu scule la viața mea.
Cred că am văzut deja cu miile.
Mă simt ca un antropolog.
Mă simt ca o Jane Goodall a sculelor.
Și mă simt calificat acum
ca să fac această observație despre bărbați și penisurile lor,
anume aceasta:
majoritatea bărbaților sunt obsedați de mărimea penisului,
dar uită
că penisul lor poate fi foarte urât.
Asta e marea problemă.
Ați văzut o sculă urâtă? Numai mai mare nu vrei să fie.
Nimeni nu se uită la ea cu lupa.
„Penisul ăla seamănă cu o creangă prinsă într-un gard.
Ce a pățit?
Penisul ăla? L-a lovit fulgerul, a căzut la pământ și n-a murit.
Un miracol al naturii. În ciuda aparenței, există.
Oamenii își îngroapă animalele sub el, iar ele prind viață noaptea.”
E un adevărat miracol.
Cred puțin
că, uneori, fetișurile pentru asiatici au la bază rasismul.
Mi se pare uneori rasist să ai fetiș pentru asiatici.
Dar mi se pare și mai rasist dacă ai unul
și nu ești atras fix de mine. Asta doare tare.
Nu apreciez asta.
„Ce criterii nu îndeplinesc, domnule?”
Și cunosc criteriile, țin de trecutul meu.
Nu am trecutul cultural asiatic
pe care îl caută mulți.
Pentru mulți sunt o reclamă falsă.
Ca și când s-ar duce la reprezentanța auto și își iau o Honda minunată.
Apoi, când pleacă la volan, zic: „Ce naiba? Asta e o PT Cruiser!”
E foarte dificil.
Eu nu sunt imun.
La 20 de ani, am făcut multe greșeli.
Am ieșit cu multe „regine ale orezului”. Așa le spunem noi.
Am ieșit cu foarte mulți tipi
care aveau pereții plini de katane, da?
Și trebuie să vă spun
că o katana e deja prea mult.
La două deja fugi.
Dar am ieșit odată cu un tip.
Era o „regină a orezului” autoproclamată, iubea asiaticii.
Am ieșit cu el și a fost destul de bine, încât ne-am tras-o la final.
În timp ce făcea dragoste, s-a aplecat la un moment dat
și a zis: „Hei.” Iar eu: „Bună.
Care-i treaba?”
Și vă spun sincer
că mi-a zis asta literal.
S-a aplecat în față și a zis:
„Nu te fuți ca un asiatic.”
Știu. A fost șocant pentru mine.
Eram foarte tânăr.
N-am știut ce să fac cu asta atunci.
M-am panicat și am făcut ce mi-a venit imediat în minte.
I-am tras o karată în penis.
Mi-am luat hainele și n-am mai călcat niciodată în acel Quiznos.
Să nu mai aud de Michigan, Illinois sau Indiana.
Nu e de mine acolo.
Bună, Ben!
Ce faci?
- Excelent. - Super.
Uite o chestie, Ben.
Așa s-a încheiat primul act al spectacolului, da?
Poate ați observat că am folosit
multe glume despre faptul că sunt gay
și multe despre faptul că sunt asiatic.
Acum toți aceștia se simt reprezentați.
Asiaticii de aici se simt reprezentanți, la fel și pidosnicii din spate.
Toți cei care au venit pentru asta se simt reprezentați.
S-au recunoscut în glumele mele.
Acum îmi pasă doar de tine.
Dar uite ce vreau să te întreb, Ben.
Glumele alea te-au făcut să te simți exclus?
Sincer, mult. Da, extrem de mult.
Care glumă te-a făcut să te simți cel mai exclus?
E greu să spun care.
E greu să spui care pentru că au fost foarte multe bune, nu?
Au fost multe bune.
Cu care te-ai identificat cel mai bine?
Cu care? Cea cu scula urâtă? Bine.
Interesant.
Foarte tare.
Sincer, ești foarte curajos că recunoști.
Da.
Dar acum am depășit Actul 1. Trecem la Actul 2.
Abia aștept să auzi glumele din Actul 2,
pentru că sunt pentru tine, Ben.
Poate nu le numeri, ca până acum…
dar savurează-le, bine?
Uite ce e. Cum am spus la început,
îmi place să călătoresc pentru a face stand-up.
Sunt norocos să văd atâtea locuri mișto.
De curând, am făcut o croazieră în Europa, ceea ce a fost uimitor.
Dacă mă cunoașteți, știți că am visat mereu
să rezolv un mister pe o barcă, deci a fost o mare ocazie pentru mine.
Din păcate, a fost o croazieră gay. Singurul mister
a fost cine mi-a dat gonoree.
Ryan mi-a dat-o, dar…
Știi? Da, a fost o croazieră gay.
Am fost 6.000 de homosexuali din toată lumea
și 32 de femei foarte triste. Și…
A fost foarte revelator pentru mine, trebuie s-o spun.
N-am mai văzut atâția bărbați din atâtea medii diferite,
din atâtea culturi și cu atâtea perspective diferite
să se reunească cu un scop comun,
anume să aducă ilegal multe droguri pe un vas.
Nu mai văzusem așa ceva.
Toți prietenii mei erau acolo, halucinogenii, amfetaminele, opiaceele.
Era să mă las păcălit să iau metamfetamină în prima seară.
Da, știu, ce farsă incredibilă! Dar…
A fost o poveste simplă. A fost așa…
Am cunoscut doi domni din estul Londrei în prima seară, care au zis…
N-o să-i imit.
Îmi pare rău. Nu. Refuz.
Mi-au zis: „Vii în cabina noastră să ne drogăm?”
Am zis: „Suntem pe mare. Să-i dăm drumul. Legislația maritimă îmi cere să accept.”
Am ajuns în cabină și am zis:
„Ce este în meniu?”
Iar ei: „Meth.”
M-a mirat.
„Aștept să fac 40 de ani pentru asta.
Așa că plec, o las pe final.”
Iar ei: „Nu, e meth.” Iar eu: „Știu.
Tocmai am refuzat-o.” Iar ei: „Nu, meth.”
„Repet, nu.” Iar ei: „Meth.”
„- Gata. - Meth.”
Iar eu: „Nu ne iese imitația asta de «Who's on First».
Suntem blocați într-o buclă temporală.”
Au trebuit să-mi spună pe litere, din cauza accentelor lor tâmpite.
Au zis: „Nu, Joel, e M-E-P-H. Meph.
Încă nu aveți acest drog în America.”
La care eu:
„Bine, dați-l aici.”
Așa că am luat drogul ăla misterios.
M-am distrat de minune. Am dansat toată noaptea.
Dimineață am ajuns în Italia și am avut semnal la telefon.
M-am gândit să caut ce e „meph”,
să văd de ce n-o avem în America
și ce pot să fac s-o aduc eu.
Am o veste bună și o veste proastă.
Vestea bună e…
că o avem în America.
Vestea proastă e…
că aici îi spunem săruri de baie.
Așa mi-am încălcat decizia
de a nu lua anumite droguri pe vas.
Dar să vă zic ceva despre sărurile de baie ce nu auziți la știri.
Presa mainstream nu vorbește despre asta.
Mi-au plăcut.
Efectul e haios, senzațional.
Ar trebui să le încercați. Da fapt, căutați sub scaune.
E câte puțin pentru fiecare.
Ar trebui să le încercați.
Puțin nu te omoară, deși e letal. Dar cred…
că dacă vă deschideți sufletul, vă poate aștepta o experiență plăcută.
Ascultați.
Înțeleg că nu puteți încerca toți sărurile de baie.
Unii aveți probleme de dependență
și apreciez ce faceți.
Dar mă simt foarte norocos
că părinții m-au distrus destul cât să iau droguri,
dar m-au iubit destul cât să le iau responsabil.
Doar… Așa e.
Beau apă mereu, pun ceasul să sune, completez documente în Excel.
Sunt foarte conștiincios în privința consumului de droguri.
M-a fascinat mereu cultura drogurilor.
Mereu sunt curios de unde luăm drogurile.
Eu le iau de la Vanessa, dar ea de unde le ia?
Când cumpăr ketamină de la Vanessa, care e un tranchilizant pentru cai,
cum pune mâna pe așa ceva?
Ce face? Se duce la veterinar și spune: „Vă rog, domnule,
căluții mei sunt tare bolnavi.
Refuză să se culce!”
A doua întrebare:
de ce naiba iau tranchilizante pentru cai?
Cine a început moda asta?
Ce veterinar gay s-a trezit într-o zi:
„Știi ceva! Fetele astea se distrează de minune.
Să încerc și eu marfa.”
Și a treia întrebare, ultima și poate cea mai importantă.
Cum îi fac pe cai să tragă ketamina pe nas?
Foarte curioasă chestie, recunosc.
După glumele astea, țin să vă spun
că nu mai beau. Nu mai pot.
Corpul meu nu suportă mahmureala.
Nu-mi place. Sunt prea bătrân.
Apoi m-am mutat în California, unde iarba e legală
și imediat ce am ajuns, toți au zis:
„Nu, Joel. Trebuie doar să fumezi niște iarbă.
Marijuana e leacul perfect pentru mahmureală.”
Nu știu dacă voi ați încercat, dar eu da.
E ca o tichie de mărgăritar. Nu e un remediu bun.
Nu.
Migrena îmi crăpa capul și aveam impresia că toți sunt supărați pe mine.
Nu e o experiență pe care aș recomanda-o.
Îi place cuiva de aici să petreacă? Unde sunt petrecăreții mei?
Da! Petrecere.
Ție îți place, ai și dansat puțin.
Janine, îl filmăm?
Ai luat vreodată molly?
Da. Bun, dle polițist, l-am găsit.
Aici în față, da.
Și mie îmi place. E printre preferatele mele.
Molly e doar ecstasy cu alt nume.
Iar ecstasy face exact ce promite.
Te face extatic, te face să te simți minunat și excitat.
Dacă ești bărbat, are ca efect secundar imposibilitatea de-a avea erecție.
E minunat. Acum, oricând iau molly,
parcă aș face un pact cu o vrăjitoare a mării din vechime,
care zice: „Am promis că te vei excita, nu și că ți se va scula!”
Și trebuie să ejaculezi până nu apune soarele peste festival,
altfel devii o plantă conștientă de sine în grădina ei.
E un dezastru.
Simt că mulți vă încordați cu cât vorbesc mai mult despre droguri,
așa că renunț la subiect, dar vă asigur că nu e o tranziție ușoară.
Vom vorbi acum despre animale,
iar ăsta e sfârșitul, bine?
Eu cred că câinii consumă cocaină,
iar pisicile, marijuana.
Să vă explic. Ați văzut vreodată
un câine nedresat în public?
Proprietarul vorbește cu el
așa cum i-ai vorbi unui prieten care a prizat prea multă coca.
„Terrance, coboară de acolo. Terrance, dă-te jos.
Terrance, jos!
Îmi pare rău. De obicei nu face așa.
Vă rog, nu sunați la adăpost!”
Între timp, pisicile sunt acasă și se joacă cu lasere.
O analogie imbatabilă.
Unde sunt iubitorii de câini din sală?
Unde sunt proprietarii de câini?
Înțelegem.
Ce vocali!
Unde sunt iubitorii de pisici din public?
Da!
Da. Clasici, fiecare dintre voi.
Unde sunt iubitorii de păsări?
Janine, filmează-i pe toți cei care au huiduit.
Vă trecem în catastif, da?
Ciudații naibii!
Scandalos.
Ascultați, prieteni.
Cred că pisicile sunt mai bune.
Sunt superioare cățeilor. Văd unii iubitori de căței dând din cap.
Dar există un motiv și doar unul
pentru care cățeii sunt mai buni ca pisicile.
Asta pentru că pisicile n-ar colabora niciodată cu poliția.
Nici măcar una. Nu. Da?
Și asta nu pentru că n-ar avea aptitudinile necesare.
Pisicile ar opri comerțul cu droguri mâine, dacă ar vrea.
Dar au spus: „Să ajut statul? Nu cred. Nu.”
Proprietarii de câini sunt obsedați de ei: „Câinele meu mă urmărește peste tot.”
Parcă ar fi Agenția Națională de Securitate.
La ce trag cu urechea?
„Câinele mă așteaptă la ușa băii până termin.”
Câinele crede că te droghezi acolo și vrea să te dea în gât!
Toți câinii s-au născut cu microfon!
Tăiați bugetul pentru cățeluși!
Nici n-am putut s-o termin.
N-am putut s-o spun toată.
Proprietarii de câini se supără când zic asta pe scenă.
Odată, a venit unul la mine după show
și a zis: „Să nu faci asta.
Nu proiecta moralitatea umană asupra câinilor, bine?
Câinii nu înțeleg ce fac.”
De fapt, cred că câinii
sunt cele mai pregătite animale să ne înțeleagă moralitatea.
Ați văzut vreodată un câine
căruia îi e prea rușine să se cace în fața ta?
De câte ori văd asta, mă enervez.
„Deci înțelegi cum e să trăiești într-o societate?
Uneori, așa-i?
Dacă da, angajează-te!”
Iar el: „Du-mă la academia de poliție.”
De fiecare dată. E o nebunie.
Dar înțeleg. Să te caci în public e foarte nasol.
E o experiență nasoală. O fac frecvent.
Folosesc toaletele publice de la aeroport.
Nu știu când ni s-a întâmplat asta, dar la un moment dat
oamenii au început să intre în separeurile alea,
să-și scoată telefonul și să-și rezolve treburile.
Așa e. Și nu înțeleg. E oribil.
Ați așteptat la rând să vă căcați în public? E o agonie.
Trebuie să tratăm separeurile alea cum tratează spitalele femeile gravide.
Ai voie să intri doar după ce începi să te dilați,
fiindcă la rând sunt unii în pragul nașterii.
Iar noi nu putem intra fiindcă stai pe Instagram.
Știu fiindcă te văd. Spațiul dintre ușă și canat e mare!
E o nebunie.
Cum să fim prima țară în lume
și să mă pot uita în ochii oricui se cacă la LaGuardia?
Pur și simplu nu are noimă.
Dar ador pisicile.
Am fost la…
Am fost recent la o cafenea pentru pisici.
Nu.
Trebuie să vă contrazic.
A fost o experiență foarte dezamăgitoare.
La ușă m-a întâmpinat lista regulilor.
„Nu fugiți după pisici.
Nu luați pisicile în brațe.
Nu mângâiați pisicile, decât dacă ele vor.
Nu puneți pisicile în poală.”
Nu m-am simțit niciodată mai mult ca un hetero la un strip club
ca înainte să merg acolo: „Am dat 7$ să fiu aici!
Treci odată în poala mea!”
Scuze, dar nu poți mângâia pisicile?
E doar o cafenea porcoasă.
Scandaloasă treabă.
Ador pisicile. Mai ales pe ale mele,
dar nu știu ce să zic despre toți iubitorii de pisici, sincer să fiu.
Unii dintre voi nu aveți limite.
Ați văzut documentarul Netflix
Jos labele de pe pisici? Da, unii l-ați văzut.
Cei care nu,
acesta e un documentar Netflix despre crime adevărate.
E despre un tip care ucide o droaie de pisici și pune filmările pe net.
Se adună o comunitate de iubitori de pisici și-i dau de urmă.
Făcând asta, descoperă că a ucis și un om.
Li s-a părut ciudat.
Oricând vorbesc cu un iubitor de pisici despre acest documentar aud:
„Doamne, nu pot.
Nu mă pot uita la el. Ce le face pisicilor în filmarea aceea
e prea înfiorător.”
Iar eu: „Da, dar n-a ucis și un om?”
Și eu: „Ba da, dar aia îmi place.
Asta m-a atras, îmi plac mult crimele adevărate.”
Mie mi s-a tăiat de crimele adevărate.
Mi-a ajuns. Ne strică creierul.
Discutam recent cu un prieten
despre o fată care a dispărut în ultimul meu an la liceu.
El a zis: „Doamne, au găsit-o?”
Iar eu: „Da.” La care el…
Scuze că n-au făcut un podcast despre asta.
E o nebunie.
Nu-mi place că le dăm porecle ucigașilor în serie.
Scuze, dar Ucigașul de pe Craigslist?
Înainte de toate…
singurul Ucigaș de pe Craigslist?
Mulți ați ucigași au folosit acel serviciu.
E foarte nedrept că i-am spus așa
fiindcă Ucigașul de pe Facebook Marketplace nu sună la fel.
De ce ai face-o?
E foarte frustrant.
Cred într-adevăr că voi fi ucis.
Cred că așa mi-e scris să mor.
Călătoresc mult
și mereu, când sunt în orașe noi,
caut pe aplicații necunoscuți cu care să fac sex.
Când le spun asta prietenilor,
îmi spun: „Nu mai face asta.
Trebuie să încetezi. Sunt străini. Unul dintre ei te va ucide.”
Doar că știu asta,
dar dacă m-ar ucide ar însemna, totuși, că m-a ales.
Îmi rezolvă aceeași nevoie.
Oricum ar fi, pot să uit de întâlniri amoroase.
Nu m-am însurat, dar sunt stativul pentru peruci al cuiva…
Alege ce poftești.
Salutare! Ați venit împreună?
Da! Ce drăguț! Vă iubiți?
Ea n-a spus nimic încă.
Îl iubești? Clipește de două ori dacă vrei ajutor.
Minunat. De când sunteți împreună?
De șapte ani? Incredibil!
Sunteți libertini sau monogami? Monogami sau libertini?
Monogami!
Serios?
E incredibil. Scuze, nu-mi păreați creștini.
Dar acum se ascund la vedere.
Nu-mi pasă. Mă doare-n cot, de fapt.
Nu știu ce cred despre monogamie.
Acum sunt dependent de partidele în trei.
Îmi place să neglijez pe cineva în timpul sexului. Asta mi se pare grozav.
Îmi plac jocurile psihosexuale cu cuplurile gay.
Îl izolez mereu pe soțul mai slab.
„Mersi, Brian. Ne descurcăm singuri aici, scumpule.
Nu ne aduci niște apă? Super.”
E greu pentru cuplurile gay. Nu au multe opțiuni.
Fie au o relație deschisă, fie adoptă un copil asiatic.
Iar eu le stau la dispoziție în ambele cazuri.
E un coreean care se cacă în casa ta.
Dar vreau să discutăm puțin ceva.
Vorbim despre relațiile deschise de parcă ar fi Vestul Sălbatic.
„Fiecare relație are alte reguli. Cum se face?”
Nici relațiile monogame nu sunt identice.
Fiecare are propriile stridențe.
Știm că prima voastră regulă
e să nu v-o trageți cu alții. Bravo vouă! Felicitări!
Țineți-vă de ea! Minunat.
Dar celelalte chestii? Adică…
Puteți săruta alți oameni?
Tu n-ai răspuns încă.
După șapte ani, încă e puțin nesigur.
Asta e îngrijorător. Vă puteți ține de mână cu alții?
Nu? Spui că nu. Bine.
Bine…
Să venim cu contextul.
Cum te cheamă?
- Carl. - Carl? Bine.
Deci…
Ultima fostă iubită a lui Carl…
e la spital.
Da?
Nu te simți bine deloc.
Și, în cazul unei ultime dorințe,
ea spune: „Trebuie să-l văd pe Carl.
Trebuie să-l văd. Unde e Carl? ”
Carl vine valvârtej la spital, dă buzna pe uși…
Așa sună o inimă care nu bate deloc bine.
Ea ridică mâna
și spune: „Te rog, Carl,
ține-mă de mână.”
El o ține. Te supără?
Nu, pentru că e pe cale să moară!
A fost o premisă greșită.
Eu sunt de vină.
Dar îmbrățișările? Poți să îmbrățișezi alți oameni?
Poți. Bine, a apărut o breșă, oameni buni.
Găsiți-i la petrecerea de după și îmbrățișați-i lung.
Vedeți unde ajungeți.
E o pantă alunecoasă.
Dar secretele? Țin mult la secrete.
Poți să faci sex anal, dar nu-mi ascunde nimic.
Te-ar deranja dacă ar avea un secret cu o prietenă față de tine?
- Depinde. - Depinde de secret?
Bine.
Să testăm.
Uite cum facem… Cum te cheamă, doamnă?
- Ali. - Ali?
Vei veni la marginea scenei.
Nicio grijă. Am trei vaccinuri și am fost infectat.
Deci sunt invincibil.
Bun. Iar acum…
Carl, vreau să rămâi pe scaun orice s-ar întâmpla acum, da?
Oricât de furios ai fi pe mine.
Să stai pe scaun. Urmează să-ți pun coarne.
Ali, acum am să mă aplec în față
și tu îmi vei șopti la ureche ceva ce nu i-ai spus lui niciodată.
Bine? Gândește-te repede.
Rog restul publicului să facă gălăgie. Murmurați tare.
N-am spus că voi păstra secretul.
Doamne!
Îmi place mult de voi. Sunteți drăguți. Nu vreau să vă fac asta.
Bine.
Ideea e că, în șapte ani, ea n-a avut niciun orgasm.
Și e foarte dur.
E nasol să afli asta
la înregistrarea unui show Netflix.
E greu. Glumesc. Uită-te la fața lui. Janine, filmeaz-o!
Are orgasm mereu, da?
Stă pe fața lui în fiecare seară.
Are cartelă de pontaj.
E foarte satisfăcută.
Vreți să aveți copii cândva?
Da? Interesant. Deci nu credeți în schimbările climatice.
Ce mod interesant de a afla asta!
Glumesc. Baftă copiilor voștri!
Nu, pe bune,
nu că suprapopularea e problema majoră.
Cred că dacă vrei copii, ar trebui să ai copii.
Dar cred că dacă ai copii,
știind tot ce știm despre cum merge lumea,
e ca atunci când ești la o petrecere
care știi că se fâsâie.
Și primești un mesaj de la o prietenă:
„Să mai vin la petrecere?”
Iar tu: „Da.
Da, sari în Uber, fată.
Va fi bine. Sunt sigur că va mai fi gheață
până ajungi aici.”
În schimb, ar trebui s-o suni imediat:
„Nu veni aici. Cineva a pus un podcast.
S-a terminat petrecerea!”
E vreun tată gay în public?
Slavă Domnului, pentru că e un păcat. Chiar este.
E un păcat. Nu e corect.
Cred că Dumnezeu a făcut homosexuali ca măsură de control al populației
și, oricând vede doi bărbați crescând un copil,
zice: „Nu. Ați înțeles greșit misiunea.”
Nu. Și sigur e supărat pe noi,
fiindcă ne pricepem mult mai bine la asta.
Imaginați-vă… Uite cum e.
Imaginați-vă că aveți un parc național plin ochi de căprioare.
Așa că eliberezi acolo niște lupi ca să le mai rărească.
Te întorci peste vreo doi ani
și vezi că lupii au început să crească căprioare de top.
„Ce naiba? Pe aia au botezat-o Atticus și au deschis o școală Montessori?”
Cum?
De unde au lupii atâția bani în plus
și de ce sunt așa bine clădiți?
Ce mister!
Bună, Ben!
Asta a fost Actul 2, Ben, bine?
Acolo pun toate glumele…
Cam 98% din glume sunt în Actul 2.
Pe hârtie, toate sunt glume care puteau fi spuse de oricine.
N-au avut legătură cu mine. Puteau fi spuse de un alb,
de o negresă, de un indigen. Oricine putea spune acele glume.
Ești de acord că oricine le putea spune
și ar fi fost haioase?
- Da. - Da.
Interesant. Deci eu n-am nicio contribuție.
Cred că nu contribui cu nimic special la program.
Sper că intuiești că n-o să ieși bine.
Cred că ideea e
că acestea au fost glumele hetero. Orice tip hetero…
Am vorbit despre droguri, pisici și câini, despre relații… Toate chestii hetero.
Ai spune că ți-a plăcut Actul 1 sau Actul 2, Ben?
Ambele atârnă deasupra prăpastiei. Poți salva doar unul.
Pe care îl preferi până la urmă?
- Unu. - Unu?
Deci mă vede doar ca asiatic gay.
Da. Pentru Ben…
Ben mă va vedea mereu doar ca un comic asiatic gay.
Nu mă scoate din categoria asta.
Interesant. Foarte frumos, Ben.
Iisuse. Te invit în casa mea…
Nu-ți face griji, suferința ta e aproape de final.
Intrăm în al treilea act
și cred că îl vei urî.
Să vă spun ceva.
Nu cred că vreau am copii.
Mă cunoașteți de vreo 45 de minute și vă spuneți: „E o decizie înțeleaptă.
N-ar trebui să crești nicio ființă umană.”
Dar ideea e că nu vreau copiii mei,
dar îmi place procesul lor de producție.
Trăiesc pentru a ejacula.
Chiar trăiesc pentru asta.
E o activitate preferată.
Dar prefer ejacularea spermei, dacă mă înțelegeți.
Nu-mi place mizeria.
M-am enervat când am aflat la 13 ani
că vasectomia nu elimină totul.
Am crezut că după bisturiu finalizarea e seacă.
Ar fi fost convenabil.
Dar nu e pentru mine.
Mă masturbez deja de ceva vreme.
Am fost precoce. Am început la opt ani. Cine de mai puțin?
Nu plusează nimeni? Nu? Bine. Alt pervers. Super.
E minunat să afli asta așa.
A fost greu s-o fac în casa mea,
fiindcă am crescut printre baptiști
și ni s-a spus că e un păcat.
Îi spuneam păcatul lui Onan.
Onan era un tip din Vechiul Testament. Versetul spune așa:
„Onan a vărsat sămânța pe jos,
iar Domnul a văzut asta și s-a mâniat.”
De aici am dedus că nu e bine să te masturbezi.
Dar cred că am desprins o lecție greșită.
Nu cred că lui Dumnezeu îi pasă dacă ne masturbăm.
Cred doar că nu vrea s-o facem… pe jos, Onan?
E pericol de alunecare! Oamenii merg pe aici!
Ai făcut-o lată pentru noi toți.
Ne-au zis că e un păcat, că fiecare spermatozoid poate fi un copil.
Era scris pe tricourile noastre la reuniunile de familie.
Fiecare spermatozoid poate fi un copil. Era foarte important pentru noi.
Ești singur?
Da. Cât de des te masturbezi?
Media săptămânală.
- Pe acolo. - Pe acolo, spune el.
Foarte sănătos. Aproximează.
- Patru. - Patru?
- Cinci. - Patru, cinci? Îți iei liber în weekend?
Iisuse, asta nu e mult.
Asta nu-i nimic.
Dar cum…
Cum îți „îngropi” copiii după aceea?
Ce faci?
Cu ce te ștergi?
- Un prosop de mână. - Un prosop de mână.
Doar prosopel de mână
pentru toată sperma aia.
Nu e o idee rea. Cred că pot să te iau la asta.
Am un sistem mai bun.
Oricine de aici poate folosi asta.
Iau un prosop de plajă
și-l pun lângă pat.
Mă șterg cu el în fiecare seară și-l pun lângă pat.
Vine luna mai și primesc un telefon.
„- Mergem la plajă? - Futu-i!”
Iau prosopul și fug cu el la chiuvetă. E tare ca piatra deja.
Îl clătesc foarte repede și duc prosopul umed pe plajă.
Ăsta e sistemul meu. Îl poate folosi oricine.
Siri, nu le-a plăcut deloc.
Nu-i nimic, știți de ce? Janine, păstrăm asta.
Ăsta e show-ul meu Netflix și unele glume sunt doar pentru mine.
Ce ziceți de asta?
Îmi place să mă masturbez.
A fost cea mai mare problemă în izolare pentru mine.
Toate după-amiezile singur spunându-mi:
„Nu te masturba din nou! Gata cu masturbarea!”
Atunci apărea o voce potrivnică:
„Pentru cine păstrezi șarjele astea? Cine le așteaptă?
De ce le aduni ca dragonul Smaug?
N-are sens. Eliberează-ți șarjele.”
Așa am făcut și m-am masturbat într-o veselie în izolare.
Am făcut-o atât de mult, că a început să devină cam plictisitor.
Așa că a fost nevoie să fac ceva,
adică să apelez la un mic aparat.
Într-o seară, am văzut pe Instagram
o reclamă la o „fleshlight”. Mulțumesc, Zuckerberg!
Eram puțin drogat, dar mi-am zis: „O să comand una.”
Cine nu știe, „fleshlight” e un tub
cu capăt de silicon
sub formă de vagin, anus sau gură.
E pentru futut. E tehnologie pentru pușcării.
A fost creată de prizonieri pentru prizonieri.
Noi le-am furat-o, ne-am însușit-o.
M-am entuziasmat și am comandat una, apoi a venit
și mi-am dat seama că eram prea drogat când am comandat-o,
fiindcă am deschis cutia și, ați ghicit,
comandasem din greșeală
un fund de fată.
A fost un dezastru.
Nu știu nimic despre fundurile fetelor. Am fost furios.
Am vrut să-l returnez, dar nu se poate.
Am rămas cu acel fund de fată, care fusese foarte scump.
Mi-am zis că nu-l voi irosi.
Și am început să i-o trag.
I-o trag deja de o vreme.
Iată ce am învățat trăgându-i-o acestui fund de fată.
Sunteți pregătiți?
Sunt exact la fel.
Da? Credeam că au altă traiectorie
sau textură, nu știu, ca limba unei pisici,
dar nu, sunt exact la fel.
Așa că i-o trag acestui fund de fată de o vreme
și cred că am învățat
că sunt bi.
Da, sunt.
Doar puțin.
Glumesc.
Nu sunt bisexual.
Dar sunt bipolar.
Da, mulțumesc.
Nu știu dacă țipați la mine sau cu mine, dar…
Da, e cumva nefericit
că bisexualii au ajuns la numele „bi” înaintea noastră.
Dar se știe că noi suntem mai leneși,
așa că nu ținem la curse.
Dar, în cele din urmă, cred că bipolarii sunt în câștig.
Măcar noi putem lua o pastilă ca să nu fim așa sâcâitori la petreceri.
Ce urât! Ador bisexualii.
Îi apreciez și mă tem de ei.
Poate tăiem partea asta.
Mă fascinează sexualitatea umană.
Așa a fost mereu. Îmi place să învăț lucruri noi.
Am aflat de curând că unele femei
pot să aibă orgasme multiple…
Una are unul chiar acum.
Incredibil.
Întrebarea mea pentru voi
este la care orgasm
știi c-ar trebui să-ți fie rușine de ce ai făcut?
Fiindcă rușinea e un mecanism important
al orgasmului la bărbat.
Dacă nu ni s-ar limpezi mintea după sex, ar fi mereu haos în lume.
Am făcut lucruri inimaginabile pentru sex.
Am călcat într-un autobuz Greyhound doar ca să mi-o pun.
Ăsta e un comportament psihotic.
Și totuși, iată-ne aici.
E regretabil, fiindcă ejacularea e scopul nostru suprem
și e distrus imediat ce l-am atins.
Parcă odată cu sperma iese și toată iubirea.
„Afară din casa mea. Nu vreau să te mai văd.”
Când ești într-o relație bărbat-bărbat, asta poate deveni o adevărată cursă.
Și nimeni nu vrea să iasă pe locul doi.
Dacă ieși al doilea, nu te mai ajută nimeni să treci de finiș.
În cel mai bun caz, te stimulează cu degetul în dorul lelii.
Dar înțeleg.
Știm cu toții ce e o cursă, nu?
Treci linia de finiș și spui: „Doamne!
Am reușit. Pot să plec să fac un duș acasă acum?
Nu, trebuie să-l aștept și pe Brian.
Super.
El a prizat coca și va termina în cinci ore?
Minunat!
Ce bine că știu!
Grozav!”
E foarte regretabil, fiindcă, uneori,
când ejaculez și sexul nu e gata,
parcă aș vedea sexul pentru prima dată
și-mi spun: „Doamne, aveau dreptate! Ăsta chiar e păcat.”
Știți?
Am fost recent la o întâlnire excelentă cu un tip…
Paranteză despre el.
S-a născut la Londra, dar a crescut în Florida.
Nu-i așa că e cea mai tristă poveste?
Dumnezeule!
Ca o versiune modernă a: „De vânzare: papuci de copil, nepurtați.”
O poveste într-o frază.
Puteai să ai totul.
Puteai să ai cel mai tare accent.
În schimb ai toate tipurile de papilomavirus.
Tragic. Dar era un tip de treabă. M-a dus acasă.
Ce domn! M-a lăsat să ejaculez primul. Mare greșeală.
Atunci, orice ar fi putut spune sexy și romantic
mi s-a părut foarte scârbos.
Spre final a zis: „Unde s-o depun?”
Iar eu:
„Nu știu. Acolo?
Nu aici. Ai putea s-o fac direct în prosopul de plajă, te rog?
Să ne scutești de o treabă.”
Orgasmele sunt bestiale.
Sunt mari diferențe între orgasmul la bărbat și cel la femeie.
La bărbat e foarte direct.
E ca Mario Kart.
Faci destule ture de pistă și câștigi.
Pe când orgasmul la femei, din câte am auzit,
e ca o intrare într-un labirint păzit de un sfinx, care zice:
„Eu spun adevărul și fratele meu, minte.”
Și trebuie să rezolvi ghicitoarea,
să ajungi în mijloc, să învingi minotaurul,
apoi poate găsești punctul G. Cine știe?
La cum vorbim despre punctul G,
pare că-și schimbă locul în corp în fiecare noapte.
Parcă ar fi Camera Trebuinței, la naiba! E o nebunie.
Nu cred că poate fi așa de greu.
Auzi doar că-i greu să satisfaci o femeie
într-o relație hetero. Nu auzi asta niciodată de la femeile queer.
Mă întreb ce parte lipsește din ecuație.
Sincer…
Nu, terminați.
Nu voi permite să „râdaudați”.
Fie râdeți, fie aplaudați. Sau niciuna, da?
Nu cred că poate fi așa de greu să satisfaci o femeie.
Sincer, cred că eu aș putea.
Da. Puneți-mă la încercare.
Cred că aș putea.
N-am multă experiență, dar îmi plac enigmele.
Aș aborda-o ca orice cameră de evadare.
Mă izbesc de toți pereții și o șterg.
Astea fiind spuse, doamnă, vă rog să stați pe scaun.
Vă rog să-mi trimiteți prosopul de plajă cu avionul. Aș aprecia.
Glumesc. Dar dacă n-aș glumi?
Dacă v-ați uita la acest show și ați zice:
„Doamne, un asiatic gay a satisfăcut o femeie live pe scenă.”
Cine a zis că teatrul e mort?
Nu eu. Nu, domnule.
Să vă spun ceva despre cum e să vorbesc așa deschis despre sex cu voi.
E puțin greu pentru mine, ca gay.
Pentru că am mulți prieteni hetero.
Recunoscut cu curaj că am.
Oricând vorbesc pe scenă despre viața mea sexuală,
ei întotdeauna…
Fără greș, unul dintre ei spune:
„Joel, ești așa norocos.
Voi, tipii gay, v-o trageți întruna.
Futai nonstop.
Dacă aș fi gay, aș face mai mult sex ca acum.”
Dar greșește, pentru că tot așa ar arăta.
Asta nu e…
Nu înțeleg. Ce crezi că înseamnă să-ți recunoști sexualitatea?
Crezi că treci prin dulap spre Narnia, Pământul își schimbă axa
și nu te mai putem vedea?
E mai greu de partea noastră.
Nu vă doriți asta deloc. E dificil.
Dar, Ben…
cel mai nou prieten hetero al meu,
ăsta a fost cel mai scârbos act, cred că suntem de acord.
Dar te-ai simțit prost să auzi vorbindu-se despre sex între gay?
Despre gay care ejaculează?
- Locuiesc în WeHo, deci… - Locuiești în West Hollywood!
Deci ai…
Practic, ai făcut sex ca un gay.
Le-ai văzut pe toate.
Interesant.
Dar ai văzut deja mare parte din program.
Ai auzit multe despre viața mea și cum o trăiesc.
Cred că întrebarea mea pentru tine, Ben, e…
Crezi că sunt un model bun?
Sunt un model bun pentru cei din comunitățile pe care le reprezint?
Cum ar fi tinerii băieți asiatici gay?
- Din câte îmi dau seama, da. - De ce?
Ce mă face să fiu un model bun?
Te îmbraci bine.
Mă îmbrac bine!
Bine.
Șmecherul ăsta chiar locuiește în WeHo.
Uimitor, Ben.
Mulți nu cred că sunt un model bun,
în special mulți asiatici și mulți gay
nu cred că reprezint comunitatea prea bine.
Am avut recent un show în Phoenix
și un tip mi-a scris după:
„Ești tot ce e mai rău în comunitatea gay.
Faci toți gay-ii să pară niște idioți dependenți de droguri și sex.”
Iar eu: „Cu plăcere?”
Zicea: „Gay-ii ca tine sunt motivul
pentru care părinții mei nu-mi mai vorbesc.”
Chiar așa.
Iar eu: „Doamne, îmi pare rău! Asta e dificil.
Dar tu ești singurul gay pe care ai tăi îl cunosc,
așa că poate îți asumi mai mult răspunderea.
Scuze, dar dacă m-ar cunoaște pe mine, ar fi încântați.”
„Doamne, nu știam că pot să fie și cool.
Credeam că toți stau în pivnița noastră și trândăvesc.”
Dar e foarte dificil. De pildă, Ben, trebuie să te întreb.
Toată seara ai reprezentat comunitatea albilor hetero.
A fost frustrant?
- Puțin. - Puțin.
Interesant. Tu ai făcut-o doar o seară. Eu am făcut-o 11 ani.
E adevărat. Și asta e problema.
Îi apreciez pe toți cei care au venit la show astă-seară
vrând să se simtă și se simt reprezentați de mine.
Cei care se recunosc în experiența mea. Asta e grozav!
Dar nu asta am venit să fac.
Nu e scopul meu principal când fac stand-up.
Am vrut să vin ca să fac pe prostul, iar voi să râdeți.
Toate celelalte sunt produse secundare.
Ținând cont de asta,
îmi voi încheia programul cu o glumă
pe care persoane hetero, gay și asiatici
m-au rugat să n-o mai spun la un moment sau altul, da?
Sună cam așa.
Nu cred că noi, gay-ii, facem mai mult sex ca bărbații hetero.
Cred că facem sex mai interesant.
Personal, am făcut sex într-un magazin Target, într-un IKEA.
Îmi plac cumpărăturile. Sunt un stereotip, ce să spun?
Dar locul public în care îmi place cel mai mult să mi-o pun e foarte vintage.
Îmi place să mi-o pun la sauna de la sală.
E minunat. E un loc întunecat și umed,
iar noi suntem ca mucegaiul, ne merge bine în mediul ăla.
Fie la saună, fie după frigider.
Acolo ne-o tragem acum.
Mi-am pus-o recent cu doi tipi la sauna de la sală.
Ne simțeam excelent, când a intrat un grup de bărbați hetero.
Ne-am împrăștiat ca gândacii. Așa facem toți în societate.
Tipii hetero s-au așezat
și-au început să discute despre pui și broccoli și baliverne.
La un moment dat, discuția lor a amuțit.
Tipul care a propus partida noastră în trei,
care era într-un fel căpitanul echipei,
s-a uitat spre ei și a spus ceva foarte neașteptat.
S-a uitat la ei și a zis:
„Sunteți excitați?”
Nu le-a venit să-și creadă urechilor. Au început să tremure.
Parcă erau în Pirații din Caraibe
și un animatronic s-ar fi uitat în ochii lor.
Nu le venea să creadă ce auziseră.
Într-un final, unul a reușit să îngaime: „Nu…
Nu sunt excitat.
Niciunul dintre noi e excitat.”
Iar asta e…
Deja ne simțeam umiliți bine.
Și atunci,
omul acela
s-a ridicat în picioare
și i-a privit în ochi și a spus ceva…
ce nu voi uita niciodată.
Îmi pare rău.
A spus:
„Atunci, trebuie să plecați.”
Și au plecat!
Asta e ciudățenia.
S-au ridicat fără nicio vorbă și au ieșit din saună.
Și-n timp ce i-o frecam bărbatului ăluia, mă gândeam: „Tu ești un model.”
Mersi mult. La asta aspir eu.
Mulțumesc mult, LA!
Doamne, ați fost fantastici!
Subtitrarea: Mircea Pricăjan