Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Herregud! Hej, Los Angeles!
Va?
Få höra nu. Lite till. Så där, ja.
Herregud! Hej, allihop!
Vad kul att vara här. Jag vet vad ni tänker:
"Herregud, vi insåg inte att han skulle vara het också."
Väldigt modigt av mig. Komiker får vara heta nu.
Vi får till och med vara praktfulla. Jag representerar mitt community ikväll.
Jag är så glad över att vara här i Los Angeles, mitt egenvalda hem!
Herregud, ni är fantastiska.
Jag älskar… En av fördelarna med mitt jobb är att jag får resa mycket,
men jag får inte alltid åka till fantastiska städer.
Mitt senaste gig var faktiskt i Boise i Idaho.
Okej. Ett "whoo". Okej.
Vi är av olika åsikt där.
Nej, det var bra. Jag hade kul i Boise.
Det var inte många asiater i Boise, måste jag ändå säga.
Det insåg jag den hårda vägen, när jag åt på P.F. Chang's i Boise, Idaho.
Baserat på hur folk reagerade när jag gick in på restaurangen
kunde man tro att jag var P. F. Chang själv!
Det var psykotiskt! Folk rusade runt i restaurangen.
"Herregud, ska vi knäböja?" "Jag vet inte."
"Jag har aldrig sett en på nära håll."
Jag gick omkring som en jävla prins som återvänt till mitt kungarike.
"Allt som solen rör vid är mitt.
Jag är inte min far. Jag heter Kyle Chang.
Nu ska vi göra saker annorlunda. Först gör vi en anti-fusion i köket.
Tillbaka till era egna länder!"
Ni är smarta. Coolt.
Jag älskar det. Ni har tagit examen.
Jag småpratade med en servitris på P.F. Chang's.
Hon frågade: "Var kommer du ifrån?" "Jag bor i Los Angeles."
Och jag svär, hennes svar var: "Boise har också mycket att erbjuda, vet du."
Jag bara: "Ja, bitch, jag vet. Jag är ju på P.F. Chang's.
Vad mer kan man önska av en stad? Har ni en Shanghai-burgare? Nämen!
Langa hit en sån!"
Jag älskar verkligen att resa, men…
Jag vet nog svaret på det här. Har vi några homosexuella här?
Okej.
Ni skrämmer dem. Vi kommer att förlora våra rättigheter. Läskigt.
Så ni… Jag behöver inte förklara för er
att vi när vi reser ibland måste göra nåt som kallas kodväxling.
Så när jag är i en republikansk stat börjar jag prata här nere.
Jag börjar prata här nere och gå som en heterokille.
Väldigt stela pyttesteg. Det är bögigt att komma i tid.
Men jag kommer aldrig ljuga om min sexualitet.
Jag kommer aldrig ljuga om att vara bög. Aldrig mer. Nej. Jag…
Jag var i garderoben för länge. Jag vägrar ljuga om min sexualitet.
Förutom om min Uber-förare ger mig en konstig blick. Då har jag en flickvän.
Hon heter Jessica, är hundfrisör och jag älskar att kyssa henne.
Min teaterexamen blir en enmansshow som heter Toxisk maskulinitet för Ron.
Han köper det varje gång.
Det lustiga med den här impulsen är att jag gör motsatsen
när jag är i en storstad som New York eller L.A., särskilt runt kvinnor.
Det första jag vill att kvinnor ska veta om mig är att jag är bög.
För den vanligaste dödsorsaken för kvinnor i det här landet är just nu män.
Jag vill bara att ni ska känna er trygga i
att det enda ni riskerar med mig är er självkänsla. Så…
Okej,
Jag älskar din jacka.
Köpte du den på Amazon, eller?
Jag skojar. Jag gör bara så mot snygga tjejer, för de kan ta det!
Problemet med att ständigt växla mellan de här versionerna av mig själv
för att heteron ska känna sig trygga är att jag ibland blir förvirrad kring
vilken version jag ska vara.
Häromkvällen kom jag hem sent och parkerade på min gata.
Jag såg en ensam kvinna som var ute och rastade hunden.
Jag tänkte: "Jag måste få henne att känna sig trygg.
Vilken version av Joel är det nu igen? Åh herregud. Jag har glömt."
Så jag studsade fram till henne och sa: "Hej, bitch. Snygga skor."
Och det fick henne inte att känna sig trygg. Nej.
"I den oktaven lät det visst nedsättande.
Jag är verkligen ledsen. Förlåt för det."
Ni är en kul publik.
Men ni får ursäkta medan jag pausar showen ett ögonblick för att stämma av en grej.
Den här frågan handlar inte bara om mitt ego.
Den bygger upp till ett fantastiskt skämt.
Vilka av er kom hit ikväll med nåt hum om vem jag är
och hade lite koll på vad jag har gjort?
Nej. Sluta.
Sluta, sa jag! Sluta!
Ni är ju besatta. Vill ni ha en medalj, eller?
Men viktigare ändå… Jag älskar er. Tack för att ni kom.
Men viktigare ändå, vilka kom hit ikväll
utan nån jävla aning om vem jag är och hade aldrig hört talas om mig?
Jag behövde verkligen inga "whoo" på det.
Det kändes väldigt menande.
Tack, antar jag.
Men ur den andra gruppen, och det här är helt avgörande för showen,
behöver jag en vit heteroman.
Jag är den enda som säger det här just nu. Jag behöver en vit heteroman.
Tjalla på era polare nu. Var är de? Vilka vita heteromän visste inte?
Här. Okej, där i bakre raden. Underbart.
Och vad heter du?
-Ben. -Ben? Jag känner inte till dig heller.
Bara så att du vet att vi står lika. Du är en främling för mig också.
Så här ligger det till, Ben.
Jag vet precis vad du tänkte när jag kom ut på scenen ikväll.
Jag fattar. Jag kom ut och du bara: "Här kommer en orientalisk gaykomiker.
Ännu en orientalisk gaykomiker med orientaliska gayskämt.
Ännu en orientalisk gay.
Just vad jag ville se, en orientalisk gaykomiker."
"Orientalisk gaykomiker." Visst var det exakt de orden du tänkte?
Han skakar på huvudet. Ja. Okej…
Och visst, jag fattar. För så här ligger det till.
Jag har jobbat med det här i ungefär 11 år nu. Och…
Ja, det är länge. Mycket av mitt material har hamnat online.
Och under lockdown gjorde jag en fantastisk grej
som heter "läsa kommentarerna".
Väldigt hälsosamt.
Och när jag läste kommentarerna… Det var många Ben där, ska ni veta.
Många vita heteromän som sa:
"Gud, han pratar bara om att vara gay och asiat. Hur ska jag kunna relatera?
Om jag inte relaterar, hur kan jag då skratta?"
Jag kände bara: Åh nej! Så ska det inte alls vara.
Jag vill vara en komiker som tilltalar alla grupper.
Särskilt den viktigaste. Så…
Jag blev upprörd.
Jag behövde göra nåt. Och nu kommer Ben in.
Så här ligger det till. Du har lyfts ur den anonyma massan.
Nu är du på en världsscen.
Du representerar nu varenda vit heteroman i USA, okej?
Ja.
Okej.
Varför applåderar vi det?
Det här känns plötsligt som ett Trump-möte.
Okej, Ben. Det jag nu tänker be dig om
för att veta att mina skämt går hem hos dig och ditt folk,
är att jag ska räkna till tre,
sen får jag be dig om ditt mest naturliga skratt.
Alla andra, håll tyst!
Okej.
Ett, två, tre.
Kom igen, Ben. Kom igen.
Ben, ge mig ett äkta… Skratta som om jag vore Louis. Kom igen.
Ge mig nåt äkta här.
Du får en chans till. Ett, två, tre.
Jag antar att jag kommer att få höra en vit man som lider
under resten av showen, och så får det vara.
Men du är viktig. Vi stämmer av med dig under kvällen. Jag måste höra dina tankar.
Det var många här som aldrig hade hört talas om mig.
Jag tänkte spola tillbaka lite och berätta lite om min bakgrund.
För det första är jag adopterad. Mina föräldrar är vitare än nyfallen snö.
Det är därför jag heter Joel Kim Booster
Booster är förstås inget asiatiskt efternamn.
Det har dock aldrig hindrat folk
från att försöka uttala det som ett asiatiskt efternamn.
Och jag vet vad ni tänker: "Hur gjorde de det, Joel?"
Det är ju så enkelt fonetiskt sett. B-O-O-S-T-E-R.
Men ändå, nästan varje gång jag checkar in på ett hotell och visar mitt leg,
så jämför de det med mitt ansikte och säger: "Det här var oväntat."
Och de säger: "Ja, ditt rum är klart, mr…
Boo-star."
"Så uttalas inte mitt namn. Du säger det bara med en stötande brytning."
Ni kan bättre, Marriott Courtyard. Snälla.
Det är ju skandal.
Men ja, jag har en vit familj.
Min mammas sida av släkten är från Södern.
Jag har släkt i Alabama, Tennessee och South Carolina. Överallt.
Jag älskar den delen av släkten. Verkligen. Jag älskar dem.
Men den delen av släkten har hakat upp sig på en grej.
Jag insåg det då jag följde deras sociala medier.
Den delen av släkten är besatt av, just det,
statyer.
De älskar statyer. De kan inte få nog av statyer.
Jag pratade nyligen med min mamma om det.
Hon sa: "Joel, de river alla statyer av Robert E. Lee och Jefferson Davis.
Vad kommer sen? River de George Washington och Christofer Columbus också?"
Och jag bara:
"Mamma, jag bryr mig inte." Det är inte…
"Du har glömt vem du pratar med.
Jag har en liten dator i fickan med bögporr och Candy Crush.
Jag skiter fullständigt i statyer, mamma. Hajar du?"
En idé: Sätt en usb-port i George Washingtons röv
så kanske jag bryr mig.
Här är mitt förslag för statyer:
Låt oss riva varenda jävla staty i landet
och ersätta dem med laddstationer!
Slutargumenterat.
Ni fattar nog att växa upp i en vit familj och se ut så här, det var obekvämt ibland.
Jag lärde mig snabbt i egenskap av synlig minoritet
att om man är i minoritet så kommer många utanför ens grupp
försöka patologisera allt man gör.
De vill att allt man gör ska representera resten av gruppen.
Det här hände… Jag har ett färskt exempel.
Jag var på en hemmafest i Los Angeles och de var tre andra asiater där.
Vi kände inte varann. Alla kom dit med varsin vit vän.
Jag gick på festen, och jag svär, jag hittar inte på. Det hände faktiskt.
Jag kom in och insåg att vi alla fyra hade på oss nåt
med den tasmanska djävulen Taz på.
Jag bara: "Åh nej!"
Jag samlade alla i köket.
"Nån måste åka hem och byta om. Vi skapar nya stereotyper."
Men för sent.
Vita tjejer på festen sa redan: "Det är väl Taz år, antar jag.
Deras astrologi är annorlunda från vår. Han är väldigt viktig i deras kultur.
Han leder alla deras parader.
Det är jättekul."
Men visst har vi väl asiater här ikväll? Ja då.
Bara på min Netflix-inspelning är de trygga med att skrika.
Vad schyst. Men det är det här som är problemet med min uppväxt.
Som vuxen är jag väldigt grundad i att vara asiat-amerikan.
Jag känner mig grundad i att vara asiat i USA.
Men jag saknar det specifikt kulturella med vad det innebär att vara korean.
Jag hade inga koreanska mor- eller farföräldrar som lärde mig traditionerna.
Var är koreanerna ikväll? Var är ni?
Där borta. Underbart.
Men du räckte inte upp handen. Du är inte korean.
Vilket… Vad… Vilken smak? Vad…
Jag är som en vit person kring asiater.
Vad är din etnicitet? Vietnames? Okej.
Så du har koreanska släktingar, antar jag?
-Ja. -Okej.
Så min fråga till dig är väl typ…
"Hatar vi honom?" Är du med?
Det är det som är kruxet.
Jag lärde mig aldrig vilka jag ska vara rasistisk mot inom kontinenten.
Och det är en stor del av vår kultur. Det är viktigt för oss. Som…
Typ… Och var ärlig.
Vilka hatar dina far- och morföräldrar? Vilka? Säg det högt.
-Japaner. -Japaner.
Hon visste direkt!
Och så är det.
Det är jobbigt att höra, men de vet vad de gjorde.
De vet, okej?
Har vi några japaner i rummet? Okej, ni måste gå.
Jag skojar. Ni får stanna. För stunden.
Härligt. Så kul att vara asiat.
Men du är här. Är du… Du är vietnames och här med honom?
Han har i princip handen mellan benen på dig.
Härligt. Jag vill bara stämma av lite snabbt att du är vit.
-Ja. -Ja.
Janine, filma den vita mannens ansikte.
Och är han…
Är han din första asiat eller en i mängden?
Är det en lång svit av asiater?
-Inte den första. -Inte den första.
Ni vet hur det är. Man måste ju fråga.
För ibland är det: "Måste fånga fler."
Det kan kännas obekvämt ibland.
Hör ni, jag är okej.
Ni har säkert ett fint förhållande,
men det finns snubbar med seriösa asiatfetischer.
Jag missunnar dem inte det,
men ibland säger de sjuka saker till en, vilket är obehagligt.
Jag pratade med en på en dejtingapp.
Vi skrev fram och tillbaka och plötsligt skrev han bara: "Du är korean, va?"
Jag bara: "Ja, det är jag. Hur visste du det? Jag har inte sagt det."
Han sa: "Jag såg det på ögonformen."
Jag bara: "Va?
Ska du mäta min skalle också, galning? Lägg undan skjutmåttet!"
Man säger inte sånt till folk år 2022. Det är skevt.
Jag hade inte ens skickat nån ansiktsbild, utan bara en på mitt rövhål.
Så vilken ögonform syftar du på, detektiv Pikachu? Stick!
Skandalöst.
Jag skojar bara, för jag har aldrig lyckats fota den delen av min kropp.
Jag vill, men det verkar knepigt.
Jag behöver typ byggställningar och ett helt team.
Att ta en hålbild på egen hand är så deppigt.
Man bara hukar sig över kameran.
Nej.
Gud välsigne de män i vårt community som klarar det på egen hand.
Jag fick faktiskt en hålbild nyligen
och på nåt sätt lyckades han få med både hålet och hela ansiktet på bild.
Det är inte vad man vill se. Bara hålet och så deras döda ögon i bakgrunden.
Det ser ut som en tvättbjörn fångad på en övervakningsfilm.
Nej.
Inget för mig.
Men jag ska inte… Jag är generation Y. Jag är tagit ett antal nakenbilder.
Massor, säkert hundratals.
Jag tar ständigt bilder av min nakna kropp och skickar vårdslöst ut dem.
Jag har varit väldigt oansvarig, så förra julen, på självaste julafton,
fick jag veta att alla mina nakenbilder hade läckts på nätet.
Ja. Jag ser några av er kolla telefonen.
Men det hände och jag blev upprörd.
Jag blev förstås arg och kände mig utnyttjad.
Sen såg jag att det var en sida med nakenbilder på manliga kändisar.
Jag bara: "De får ligga kvar.
De får ligga kvar."
De får ligga kvar till nyår. Låt dem roa sig. Det var två svåra år.
I kommentarerna var alla var positiva, så jag tänkte: "Skitsamma."
Jag skickar inte ens bilder längre. Jag skickar bara länken.
Skippa extrajobbet. Det gör det så mycket enklare.
Jag älskar att skicka dick pics.
Jag vet att den frågan delar nationen. Men jag älskar att skicka dem.
Jag har fått en del konstiga svar på mina dick pics förut.
Jag skickade nyligen en dick pic och svaret jag fick var: "Schyst.
Har du en ny?"
Jag bara: "En ny?"
Ska jag hålla upp en tidning som om det vore ett kidnappningsoffer?
Det är min kuk, inte Patty Hearst.
Vad är det vi håller på med?
Jag har fått många dick pics under min livstid.
Jag har nog sett ett tusental vid det här laget.
Jag känner mig som en antropolog, som en kukarnas Jane Goodall.
Och nu känner jag mig kvalificerad nog
att göra denna iakttagelse om män och deras penisar, nämligen:
De flesta män i världen är besatta av storleken på sin penis,
men de glömmer att deras penis också kan vara förfärligt ful.
Och strängt taget är det ett större problem.
Har ni sett en ful kuk? Man vill ju inte att den ska vara större.
Ingen kommer att använda ett förstoringsglas till den där.
"Det ser ut som en gren som har fastnat i ett staket. Vad har hänt med den?"
"Den där penisen träffades av blixten, föll omkull och fortsatte växa.
Naturens mirakel. Mot alla odds.
Folk begraver husdjur under den och de återuppstår!"
Det är ett mirakel.
Men nej, jag tror faktiskt lite grann
att asiat-fetischer ibland har en rasistisk grund.
Ibland känns det rasistiskt att ha en asiat-fetisch.
Men det är dubbelt rasistiskt att ha en asiat-fetisch
utan att vara attraherad av mig. Det svider verkligen. Det uppskattas inte.
Vilka punkter uppfyller jag inte?
Jag kan punkterna. Det har med min bakgrund att göra.
Jag saknar den kulturella bakgrund som många av de här killarna söker.
För många av dem är jag ett lurendrejeri.
De kom till bilhandlaren en dag och hörde: "Jag har en fantastisk Honda."
Sen körde de iväg och bara: "Vad fan! Det här är en PT Cruiser."
Skitjobbigt.
Och jag är inte immun. Jag dejtade… Jag gjorde många missar i 20-årsåldern.
Jag dejtade många rice queens, som de kallas i communityt.
Många rice queens. Jag dejtade så många med fler än en katana på väggen.
Och jag måste säga det att en katana är för många.
Två katanor, spring.
Men jag gick på en dejt med en kille.
Han var självutnämnd rice queen, älskade asiater.
Vi gick på dejten och den var så lyckad att det slutade med att vi knullade.
Och mitt under kärleksakten böjde han sig fram och sa: "Du…"
Och jag sa: "Hej.
Vad händer?"
Jag skojar inte. Exakt de här orden sa han till mig. Han lutade sig fram och sa:
"Du knullar inte som en asiat."
Jag vet. Jag blev chockad.
Jag var så ung och visste inte vad jag skulle göra med den informationen.
Jag fick panik och agerade på impuls. Jag gav hans penis ett karateslag.
Jag tog mina kläder och återvände aldrig till det smörgåshaket.
Det är helt enkelt inte tillåtet i Michigan, Illinois eller Indiana.
Det funkar bara inte för mig.
Hej, Ben.
Läget?
-Det är grymt. -Toppen.
Så här är det, Ben. Det var slutet på akt 1 av föreställningen.
Du kanske märkte att den var fullpackad med en massa skämt om att vara bög
och en massa skämt om att vara asiat, okej?
Nu känner de sig representerade. Asiaterna känner sig representerade.
Fjollorna där känner sig representerade.
Alla som kom för att bli representerade känner sig representerade.
De såg sig själva i mina skämt.
Och nu bryr jag mig bara om dig. Men det här är min fråga till dig, Ben.
Kände du dig alienerad av skämten?
Väldigt, helt ärligt. Ja, verkligen.
Vilket skämt alienerade dig mest?
Det är svårt att räkna dem alla.
Det är svårt att räkna ut, för att det var så många delar, va?
Så många delar.
Vilket kunde du relatera till mest?
Vad sa du? Den fula kuken? Okej.
Intressant.
Det var spännande.
Men ärligt talat, supermodigt att våga erkänna.
Ja.
Okej, men nu är vi förbi akt 1 och går in i akt 2.
Och skämten i akt 2,
jag är glad att du får höra dem, för de är ämnade för dig.
Du kanske inte behöver räkna skämten som du gjorde i akt 1.
Men absorbera dem ordentligt, okej?
Så här ligger det till. Som sagt älskar jag att resa och göra stand up.
Jag har fått se så många coola platser.
Alldeles nyligen uppträdde jag på en europeisk kryssning. Fantastiskt.
Det har alltid varit en dröm att få lösa ett mysterium på en båt, så det var stort.
Men det var en gaykryssning, så det enda mysteriet var: Vem gav mig gonorré?
Och det var Ryan, men…
Okej. Det var en gaykryssning.
Det var jag och 6 000 andra bögar från hela världen,
och 32 väldigt besvikna kvinnor. Och…
Det var så inspirerande för mig. Jag måste bara berätta.
Jag har aldrig sett så många olika män från olika bakgrunder,
så många olika kulturer och perspektiv,
som alla förenades kring ett och samma mål:
att smuggla ombord massor av droger.
Jag hade aldrig sett nåt liknande.
Alla kompisar var där. Hallucinogener, amfetaminer och opiater.
Jag blev nästan lurad att ta meth redan första kvällen.
Jag vet, vilket fantastiskt spratt. Men…
En kort historia. Så här gick det till.
Jag träffade två herrar från East London första kvällen, och de bara: "Vill…"
Nej, jag tänker inte göra det. Jag är ledsen. Jag vägrar.
Men de sa: "Vill du ta droger i vår hytt?"
Och jag bara: "Vi är till havs, snygging. Lätt."
Enligt sjörätten måste jag.
Så vi kom till deras hytt och jag sa: "Vad står på menyn? Vad ska vi ta?"
Och de bara: "Det är meth."
"Jaha", sa jag.
"Jag hade tänkt spara det till 40-årsåldern.
Så jag går nu, så får det stå kvar på min bucket list."
De bara: "Nej, Joel, det är meth." Och jag sa: "Jag vet.
Jag tackade just nej." De bara: "Nej, meth."
"Igen, nej." De bara: "Meth".
"Sluta." "Meth!"
Jag bara: "Det här är den sämsta Who's on first nånsin!
Hur fastnade vi i tidsloopen?"
De fick bokstavera det på grund av sitt lustiga uttal.
"Nej, Joel. Det är M-E-P-H. Meph.
Ni har inte den här drogen i USA än."
Och jag bara:
"Okej, ge hit." Så…
Så jag tog den mystiska drogen.
Jag har aldrig haft så kul. Jag dansade natten lång.
Morgonen därpå lade vi till i Italien och jag fick mobiltäckning.
Jag ville googla den här meph-grejen, ta reda på varför vi inte har den i USA
och hur jag kunde få dit den.
Jag har både goda och dåliga nyheter.
Den goda nyheten är
att vi har det i USA.
Den dåliga nyheten är att vi kallar det badsalt här.
Ja, så det var ett litet snedsteg för mig
när det gäller vilka droger jag tog som jag inte ville ta.
Men här är grejen med badsalt som ni inte har hört.
Mainstream-media pratar inte om det.
Jag älskade det. Det är så kul. Det är skitkul.
Alla borde prova. Titta under era stolar.
Bara lite åt var och en. Nej, jag bara… Ni borde testa.
Lite kommer inte döda er. Folk har dött. Men om ni öppnar era hjärtan
skulle ni kunna få en härlig upplevelse.
Okej. Jag inser att inte alla här kan prova badsalt bara så där.
Vissa har problem med substanser och det ni gör är hedervärt.
Jag är glad att mina föräldrar sabbade mig tillräckligt för att jag ska älska droger,
men älskade mig tillräckligt för att jag ska ta dem ansvarsfullt.
Bara… Jag vet.
Jag dricker vatten hela tiden, ställer in timers och gör Excel-ark.
Jag är en mönsterstudent när det kommer till droganvändning.
Och jag har alltid varit fascinerad av drogkultur.
Jag är nyfiken på varifrån vi får droger. Jag får dem från Vanessa.
Men varifrån får Vanessa drogerna som jag köper av henne?
När jag köper ketamin av Vanessa, alltså sömnmedel för hästar,
hur får hon tag på den skiten?
Hur gör hon? Går hon till veterinären? "Ursäkta! Mina hästar är jättesjuka!
De vägrar gå och lägga sig!"
Nästa fråga:
Varför i helvete tar jag hästsömnmedel? Vem i mitt community startade den trenden?
Vilken bögveterinär vaknade en dag och sa: "De här tjejerna lever verkligen livet.
Det där måste jag ta."
Och så den tredje, sista och förmodligen viktigaste frågan:
Hur får de hästarna att snorta ketaminet?
Väldigt mystiska grejer får jag säga.
Men en lustig grej jag måste berätta nu är att jag inte dricker längre.
Baksmällorna är för jobbiga för min kropp. Jag gillar det inte. Jag är för gammal.
Men så flyttade jag till Kalifornien, där gräs är lagligt.
Och det första alla sa när jag kom var: "Nej, Joel. Du behöver bara röka gräs.
Marijuana är det bästa mot baksmälla."
Jag vet inte om ni har testat, men det har jag.
Det är som att sätta en hatt på en hatt. Det är inget bra botemedel. Nej.
Jag hade hemsk huvudvärk och det kändes som om alla var arga på mig.
Så det är ingen upplevelse jag skulle rekommendera.
Är det fler som gillar att festa? Var har vi festprissarna?
Ja. Party.
Du älskar… Du dansade lite. Har du…
Janine, får du med honom?
Har du testat molly? Okej. Inspektören, här har vi honom.
Här längst fram. Ja.
Jag älskar molly. En av mina favoritdroger.
Molly är bara ett annat namn på ecstasy.
Och ecstasy gör precis vad det påstår.
Man känner extas. Man mår toppen och blir kåt.
Och en extra bonus om man är man är att det blir omöjligt att bli hård.
Det är grymt, för varje gång jag tar det
känns det som att ingå ett avtal med en sjöhäxa som säger:
"Jag sa att jag skulle göra dig kåt, inte hård!"
Sen måste man komma innan solen går ner över festivalen
för att inte förvandlas till ogräs i hennes trädgård.
Det är en katastrof. En katastrof.
Jag märker att många blir spända ju mer jag pratar om droger
så jag ska släppa ämnet, men det är inte lätt att bara sluta.
Vi ska gå över till att prata om djur, så jag avslutar så här. Okej?
Så här… Jag tror att hundar tar kokain och att katter använder gräs.
Låt mig förklara. Har ni sett en stökig, otränad hund på allmän plats?
Ägaren pratar med hunden
exakt som man gör med en vän på för mycket kokain.
"Terrence, kom ner därifrån! Kom ner nu! Terrence, ner!
Förlåt. Han brukar inte bete sig så här. Snälla, ring inte hundstallet!"
Under tiden är katterna hemma och leker med laserpekare.
Ofelbar analogi.
Var är mina hundmänniskor ikväll? Var är hundägarna?
Vi fattar. Så simpelt.
Var är kattälskarna i publiken?
Ja.
Ja. Jättesnyggt, allihopa.
Var är fågelmänniskorna ikväll?
Okej. Janine, filma alla som jublade.
Ni ska registreras, okej? Sjuka jävlar.
Skandalöst.
Hör på här. Jag tycker att katter är det bästa djuret.
Katter är överlägsna hundar. Vissa hundägare skakar på huvudet.
Men katter är bättre än hundar av ett enda skäl.
Det är att katter aldrig skulle samarbeta med polisen.
Inte en enda av dem. Nej. Okej?
Och det är inte för att katterna inte kan.
Katter kunde sätta stopp för droghandeln imorgon om de ville.
Men de sa: "Samarbeta med staten? Skulle inte tro det!"
Hundägare är besatta av sina hundar. "Min hund följer mig överallt."
Det låter som NSA, hjärtat.
Vad lyssnar de efter?
"Min hund väntar på mig utanför badrummet."
Din hund tror att du tar droger och vill att du ska skaka galler!
Alla hundar föddes buggade!
Minska anslagen till valpar!
Nej, jag kunde inte ens avsluta. Jag kunde inte ens säga klart det.
Hundägare blir arga när jag säger så på scen.
En hundägare kom fram till mig en gång efter en show. Hon sa:
"Gör inte så. Projicera inte mänsklig moral på hundarna, okej?
Hundarna förstår inte vad de gör."
Man jag tror hundar är det bästa djuret för att förstå mänsklig moral.
Har ni sett en hund som skäms för mycket för att skita framför er?
Jag blir så jävla förbannad när jag ser sånt.
"Jaså, du fattar vad det innebär att leva i samhället, ibland?
Skaffa ett jobb, då!"
Och de bara: "Ta mig till polisskolan."
Varenda gång. Galet.
Jag fattar. Det är obekvämt att skita offentligt.
Det är obekvämt. Jag gör det ofta.
Jag är på flygplatser och offentliga toaletter.
Jag vet inte när det här började, men vid nåt tillfälle
började folk gå in i toabåsen,
ta fram mobilen och göra sina administrativa sysslor.
Nu räcker det. Jag fattar inte. Avskyvärt.
Har ni behövt köa för att få skita offentligt? Det är misär.
Vi måste börja se på toabåsen som vi ser på sjukhus för gravida.
Du får bara komma in när du är lite öppen,
för det finns folk i kön som är i utdrivningsskedet!
Vi kommer inte in, för du är på Instagram! Jag ser det, för springorna är för stora!
Det är helt sjukt.
Hur kan vi vara världens bästa land
om jag kan få ögonkontakt med alla som skiter på LaGuardia?
Det är helt orimligt. Verkligen.
Men jag älskar katter. Jag gick till…
Jag gick nyligen till ett kattcafé för första gången. Nej.
Jag håller inte med. Det var en stor besvikelse.
Jag möttes av en lista med regler utanför dörren.
"Jaga inte katterna. Lyft inte upp katterna.
Klappa inte katterna om de inte vill. Lägg inte katterna i knät."
Jag har aldrig känt mig mer som en heteroman på strippklubb
än jag gjorde på kattcaféet.
"Jag betalade 7 dollar för att vara här! Upp i knät!"
Ursäkta, får man inte klappa katterna? Det här är bara ett smutsigt café.
Skandalöst.
Jag älskar katter, särskilt mina egna.
Men jag vet inte vad jag känner inför alla kattmänniskor, helt ärligt.
Vissa av er är rätt galna.
Har ni sett den där Netflix-dokumentären, Don't F**k with Cats? Vissa av er.
Ni andra, Don't F**k with Cats är en brottsdokumentär
som handlar om en snubbe som mördar katter och lägger upp videorna online.
Sen samlas ett kattälskar-community och spårar upp honom.
Medan de söker inser de att han också har dödat en snubbe.
De bara: "Vad skumt."
Varje gång jag pratar med en kattmänniska om den här dokumentären säger de:
"Åh, jag kan inte se den dokumentären.
Det han gör mot katterna i videon är för jobbigt. Det är så avskyvärt."
Och jag svarar alltid: "Dödade han inte en människa också?"
Och de bara: "Jo, men jag gillade den delen.
Det var så jag hittade den. Jag älskar true crime."
Jag är så jävla trött på true crime. Jag är färdig. Våra hjärnor ruttnar.
Jag pratade nyligen med en kompis
om en tjej som försvann när jag gick i high school.
Han bara: "Gud. Hittade de henne?"
"Ja", sa jag. Och han bara: "Åh."
"Jag beklagar att de inte gjorde en podcast om det."
Det är helt galet. Jag gillar inte att alla seriemördare får smeknamn.
Ursäkta? Craigslist-mördaren?
För det första: Craigslist-mördaren i bestämd form?
Det finns många mördare som använder den tjänsten.
Och det är orättvist att han fick bli Craigslist-mördaren,
för Facebook Marketplace-mördaren har verkligen inte samma klang.
Varför gör folk sånt? Så frustrerande.
Men jag tror faktiskt att jag kommer att bli mördad.
Jag tror att det är mitt öde att dö så.
Jag turnerar så mycket
och när jag kommer till nya städer träffar jag jämt skumma män för att ligga.
När mina vänner hör det säger de: "Du kan inte göra sånt längre.
Du måste sluta. De är främlingar. Nån kan döda dig."
Och jag svarar: "Jag vet, men om jag blir mördad blev jag fortfarande vald."
Det är samma drift. Oavsett kan jag sluta dejta.
Jag blev inte gift, men däremot nåns mänskliga perukställ.
Det är bara att välja.
Hej på er. Är ni här tillsammans?
Är ni? Vad gulligt. Är ni kära?
Hon har inte sagt nåt än.
Är du kär i honom? Blinka om du behöver hjälp.
Hur länge har ni varit ihop?
Sju år? Fantastiskt.
Är det öppet eller monogamt? Monogamt eller öppet?
Monogama? På riktigt?
Otroligt. Ursäkta. Ni såg inte så kristna ut.
Nu för tiden gömmer de sig i mängden.
Jag bryr mig faktiskt inte alls.
Jag vet inte hur jag känner för monogami.
Just nu är jag beroende av trekanter.
Jag älskar att alienera en person under sex. Det är toppen.
En psykosexuell lek med ett bögpar som har det skakigt.
Jag stänger ute den svagare mannen hela tiden.
"Tack, Brian. Vi har allt vi behöver, gullet.
Du kan väl hämta lite vatten? Tack."
Det är tufft för bögpar. De har få möjligheter.
Antingen en öppen relation eller adoptera en baby från Asien.
Oavsett så finns jag där.
Nånstans i huset sitter en korean och skiter.
Men jag vill kolla en grej med er lite snabbt.
För vi pratar om öppna relationer som om de vore Vilda västern.
"Alla relationer har olika regler. Hur gör de egentligen?"
Men monogama förhållanden är inte heller identiska.
Alla monogama förhållanden har sina små avvikelser.
Vi vet att er viktigaste regel är att ni inte får knulla med andra.
Härligt för er. Grattis.
Ta mig till kyrkan. Fantastiskt.
Men de andra grejerna, då? Får…
Får ni kyssa andra?
Du har inte svarat än.
Sju år in och han är lite osäker.
Det är oroande. Okej.
Får ni hålla hand med andra?
Inte? Ni säger nej. Okej.
Okej…
Vi sätter det i ett sammanhang.
Vad heter du?
-Carl. -Carl? Okej.
Så…
Carls senaste ex-flickvän
ligger på sjukhus.
Okej?
Hon mår inte bra. Det går inte bra alls.
Och i nåt slags Min stora dag-situation
säger hon: "Jag måste få träffa Carl. Var är Carl? "
Carl rusar till sjukhuset och springer genom dörrarna.
Pip, pip…
Pip. Den där pulsen är hemsk.
Hon lyfter sin hand.
Och hon säger: "Snälla, Carl,
håll min hand."
Och han gör det. Blir du arg?
Nej, eftersom hon ska dö!
Det var felaktiga premisser. Det var mitt fel.
Kramar, då? Får ni krama andra? Ni får det?
Okej, vi har en öppning, gott folk.
Leta upp dem på efterfesten, ge dem en lång kram och se vart det leder.
Det är ett sluttande plan.
Hemligheter, då? Där går gränsen för mig.
Analsex går bra, men inga hemligheter.
Stör det dig om hon har en hemlighet ihop med en väninna och inte sa nåt?
-Det beror på. -Beror på hemligheten? Okej.
Vi testar.
Så vad händer nu? Vad heter du?
-Ali. -Ali?
Kom fram till scenkanten. Ingen fara. Jag är trippelvaccinerad och har haft det.
Så jag är oslagbar.
Okej. Och det som ska hända nu…
Carl, sitt kvar i stolen, vad som än händer härnäst.
Oavsett hur arg du blir på mig.
Sitt kvar. Du kommer att bli bedragen.
Jag kommer nu att luta mig fram
och du ska viska nåt som du aldrig har sagt till honom.
Okej? Tänk efter lite snabbt.
Resten av publiken, gör en massa oväsen. Mummel-mummel.
Jag sa aldrig att jag inte skulle berätta.
Och herregud. Jag…
Jag gillar er. Ni är söta. Jag vill inte göra så här mot er.
Okej.
Men hon har inte kommit på sju år. Och det är jättejobbigt.
Det är en jobbig sak att få höra under en Netflix-inspelning.
Verkligen. Jag skojar.
Kolla hans ansikte. Janine, hans ansikte. Hon kommer hela tiden.
Hon sitter på hans nylle varje kväll. Hon har ett stämpelkort.
Hon är väldigt tillfredsställd.
Vill ni ha barn framöver?
Vill ni? Så ni tror inte på klimatförändringar?
Intressant sätt att få veta det.
Jag bara skojar. Hälsa ungarna lycka till.
Men hör på.
Jag tror inte att överbefolkning är det största problemet här.
Om man vill ha barn ska man skaffa barn.
Men jag anser att om man skaffar barn
trots allt vi vet om hur det går med världen,
är det lite som när man är på en fest som man vet håller på att dö ut.
Och så är det en kompis som skriver och frågar:
"Borde jag fortfarande komma på festen?"
Och man bara: "Ja! Ta en Uber, tjejen.
Det blir bra. Det finns säkert is kvar på festen när du kommer fram."
Det man borde göra är att ringa direkt och bara:
"Kom inte hit. Nån har satt på en podcast.
Festen är slut!"
Har vi några bögpappor i publiken?
Tack gode Gud, för det är en synd. Det är det.
Det är en synd. Det är inte rätt.
Jag tror att Gud har satt bögarna här för att begränsa befolkningsökningen.
Varje gång Gud ser två män uppfostra ett barn säger han:
"Nej. Ni har missförstått uppgiften."
Nej. Och han måste vara så arg på oss för att vi är så mycket bättre på det.
Tänk er… Så här.
Tänk dig en nationalpark som är invaderad av hjortar.
Så du släpper ut några vargar för att gallra lite.
Du återvänder efter några år
och upptäcker att vargarna har börjat uppfostra högfungerande hjortar!
"Vad fan? Döpte de hjorten till Atticus och öppnade en Montessoriskola?"
Va?
Hur fick vargarna all disponibel inkomst och varför är de så vältränade?
Vilket mysterium.
Hej, Ben.
Så det var akt 2, Ben. Okej? Det var där jag lade skämten…
Ungefär 98 procent av skämten i akt 2
är på pappret skämt som vem som helst kunde ha dragit.
De byggde inte på min identitet. En vit man kunde ha dragit dem,
en svart kvinna eller en urbefolknings-hen. Vem som helst.
Kunde skämten ha dragits av vem som helst och ändå varit roliga?
-Ja. -Ja?
Intressant. Så jag tillför ingenting här.
Han tycker inte att jag tillför nån flair till showen.
Du inser att du inte kan vinna här, va?
Jag antar att det här var heteroskämten. Alla heterosnubbar…
Jag pratade om droger, katter, hundar och relationer. Väldigt hetero grejer.
Så skulle du säga att du föredrog akt 1 eller akt 2, Ben?
Båda hänger från en avsats och du kan bara rädda en.
Vilken föredrog du i slutändan?
-Ett. -Ett?
Så jag ska stanna inom ramarna för bögasiat.
Ja. För Ben…
Ben kommer bara att se mig som en asiatisk gaykomiker.
Jag kommer inte utanför ramarna. Intressant. Härligt, Ben.
Gud. Jag bjuder in dig till mitt hem…
Men oroa dig inte, du har snart lidit klart.
Vi går in i tredje akten och jag tror att du kommer att hata den.
Så här ligger det till, hör ni. Jag vill nog inte ha några egna barn.
Ni har känt mig i ungefär 45 minuter och ni är nog okej med det beslutet.
"Du borde inte uppfostra människor."
Grejen är att jag inte vill ha egna barn, men jag älskar hur de kommer hit.
Jag lever för att komma. Seriöst. Det är bland det bästa jag vet.
Men jag gillar att göra det, inte det som kommer ut.
Jag gillar inte kladd.
Jag blev sur när jag som 13-åring insåg att en vasektomi inte rensar bort allt.
Jag trodde att det var klipp-klipp och sen en torrhosta i slutet.
Det hade varit så bekvämt. Men nej, inte för mig.
Jag har onanerat rätt länge nu.
Jag var ett underbarn, började vid åtta. Nån som kan klå det?
Ingen som överträffar det? Inte? Ett pervo till. Toppen.
Ett fantastiskt sätt att lära sig.
Men det var nervigt att göra i mitt hus, för jag uppfostrades som baptist i Södern.
Så vi fick lära oss att det var en synd. Det var… Vi kallade det Onans synd.
Onan var en kille i Gamla testamentet. Ungefär så här:
"Onan spillde sin säd på marken och Gud såg det och blev förbannad."
Vi tolkade det som att onani är fel.
Men jag tror att vi tog med oss fel lärdom.
För Gud bryr sig nog inte om vi onanerar eller ej.
Han vill nog bara inte att vi ska göra det på marken, Onan?
Framför… Det är halkvarning! Folk går här!
Nu har du förstört det för oss andra.
Det var alltså en synd.
Varje spermie kan bli en son, vilket stod på våra släktträffs-T-shirtar.
Varje spermie kan bli en son. Det var viktigt för oss.
Och nu… Är du singel?
Okej. Och hur ofta onanerar du? I genomsnitt per vecka.
-Rätt ofta. -"Rätt ofta", säger han.
En frisk gosse. I runda slängar?
-Fyra. -Fyra?
-Fem. -Fyra-fem? Tar du ledigt på helgerna?
Jösses, det var inte ofta.
Det är ju ingenting. Men jag antar… Hur gör du…
Hur städar… Hur begraver du dina söner? Hur gör du? Vad torkar du upp med?
-Handduk. -Handduk.
Bara en pytteliten handduk för all den sarren.
Det är ingen dum idé.
Men jag tror att jag kan slå det. Jag har ett bättre system.
Det jag gör, och det här kan alla göra,
är att jag tar ett badlakan som jag lägger bredvid sängen.
Varje kväll torkar jag med det och lägger det bredvid sängen.
Det blir maj. Nån ringer.
"Vi ska till stranden." "Fan!"
Jag tar badlakanet och springer till diskhon. Det är stenhårt nu.
En snabb sköljning och sen tar jag det till stranden.
Det är mitt system. Nåt för alla.
Siri, de hatade det.
Men det är lugnt. Janine, vi behåller det.
För det här är min Netflix-special och några av skämten är bara för mig.
Vad sägs om det?
Nej, jag älskar att onanera.
Mitt största problem under lockdown var alla ensamma eftermiddagar i mitt rum:
"Inte runka igen! Sluta runka!"
Men sen smyger sig en annan röst in och säger:
"Vem sparar du satserna för? Vem är det som väntar på dem?
Varför hamstrar du satser som om du vore draken Smaug?
Det är orimligt. Befria satserna!"
Och det gjorde jag. Så jag onanerade massor under lockdown.
Jag gjorde det så mycket att det började kännas lite trist.
Så vad jag behövde göra, och också gjorde, var att jag använde lite maskiner.
En kväll när jag scrollade på Instagram
såg jag en riktad annons för en fleshlight. Tack, Zuckerberg.
Jag var lite hög, men jag tänkte: "Jag beställer en sån."
För er som inte vet är en fleshlight en cylinder
med en silikondel i änden, formad som en vagina, röv eller mun.
Och man knullar den. Det är fängelseteknik.
De skapades för fångar, av fångar.
Och vi har stulit den från dem. Vi har approprierat den.
Men jag var taggad. Jag beställde en. Den kom.
Och jag insåg att jag varit för hög när jag beställde den.
För att jag öppnade lådan och, rätt gissat,
jag hade råkat beställa en tjejröv.
Och det var katastrof.
Jag vet ingenting om tjejrövar. Jag var utom mig.
Jag ville returnera den, men de ville inte ha den.
Så jag var fast med tjejröven. Och det var en dyr tjejröv.
Jag tänkte: "Den ska inte gå till spillo." Så jag knullade tjejröven.
Nu har jag knullat tjejröven ett tag
och det här är min insikt efter att ha knullat tjejröven.
Är ni redo?
De är exakt likadana!
Okej? Jag trodde att det fanns en annan väg
eller att det skulle kännas som en kattunga.
Men nej, de är exakt likadana.
Så jag har knullat tjejröven ett tag nu och jag antar att det jag har lärt mig är
att jag är bi.
Ja, det är jag.
Bara lite grann, okej?
Nej, jag skojar bara. Jag är inte bisexuell.
Men jag är bipolär.
Tack. Åh, wow.
Jag vet inte om ni skriker åt mig eller med mig.
Men det är lite olyckligt
att bisexuella hann lägga beslag på "bi"-förledet innan oss.
Vi kan ha svårt att komma ur sängen, så kapplöpningar är inte vår grej.
Men vi bipolära drog det längsta stråt ändå,
för vi fick i alla fall ett piller som gör oss mindre jobbiga på fester.
Så oförskämt! Jag älskar bisexuella.
Jag hyllar och fruktar dem.
Vi kanske ska klippa bort det.
Men jag är fascinerad av mänsklig sexualitet, har alltid varit.
Jag älskar ny kunskap.
Jag lärde mig nyligen att vissa kvinnor kan få multipla orgasmer, vilket är…
Oj, nån har en just nu.
Otroligt.
Så jag antar att min fråga till dig är:
Vid vilken orgasm är det tänkt att du ska skämmas över vad du just gjort?
För skam är en så viktig mekanism hos den manliga orgasmen.
Om vi inte hade haft vår postsprut-klarhet skulle världen vara i konstant kaos.
För jag har gjort helt otänkbara saker för att få ha sex.
Jag har åkt Greyhound-buss bara för att få ligga. Det är psykotiskt.
Och ändå, här är vi.
Det är olyckligt, för att komma är vår favoritaktivitet,
men det är helt förstört så fort vi har gjort det.
Typ: "Ut med satsen och all min kärlek. Ut ur mitt hus! Jag vill inte se dig mer."
Och när man har en man-man-relation kan det bli en riktig kapplöpning.
Och ingen vill komma tvåa i det loppet.
Kommer man tvåa får man ingen hjälp att ta sig över mållinjen.
Ett halvhjärtat fingerpullande på sin höjd.
Och jag fattar. För alla vet vi ju hur kapplöpningar funkar.
Man korsar mållinjen och säger:
"Tack gode Gud. Jag gjorde det. Får jag gå och duscha nu?
Nej, visst ja. Jag måste vänta på Brian.
Det är lugnt.
Jaha, han tog kokain så det tar fem timmar för honom att komma i mål? Kul!
Åh, vilken härlig uppdatering. Underbart."
Det är synd, för ibland när jag kommer och det finns mer sex att ha
är det som om jag ser sex för första gången och bara:
"Gud, de hade rätt! Det är en synd!"
Ni vet.
Jag gick nyligen på en jättebra dejt med en kille.
En parentes om honom: Han föddes i London, men växte upp i Florida.
Är inte det det sorgligaste ni har hört? Herregud.
Som en modern "Till salu: Babyskor, aldrig använda."
En hel historia i en enda mening.
Du kunde ha haft allt.
Du kunde ha haft den bästa accenten, men istället har du alla typer av HPV.
Tragiskt. Men han var fin. Han tog med mig hem.
En gentleman som lät mig komma först. Vilket misstag.
För allt han sa som kunde ha låtit hett och romantiskt lät bara äckligt nu.
En gång framåt slutet sa han: "Var vill du ha det?"
Jag bara: "Jag vet inte. Där borta?
Inte här. Kan du göra det direkt i badlakanet, tack?"
Bespara oss ett moment liksom.
Orgasmer är galna.
Skillnaderna mellan manlig och kvinnlig orgasm, helt sjukt.
Den manliga orgasmen är väldigt okomplicerad.
Som Mario Kart. Kör runt banan tillräckligt många varv så vinner du.
Men kvinnlig orgasm är, vad jag har hört, som en labyrint som vaktas av en sfinx:
"Jag talar bara sanning. Min bror ljuger bara."
Man ska lösa gåtan, hitta labyrintens mitt och besegra minotauren.
Sen kanske man hittar G-punkten. Man vet inte.
Som vår kultur pratar om G-punkten
är det som om den rör sig runt i kroppen varje natt. Som Vid behov-rummet.
Det är helt jävla galet.
Jag bara… Jag tror inte att det kan vara så svårt.
Man hör bara att det är svårt att få en kvinna att komma i heterorelationer.
Flator säger aldrig det
och jag undrar vad det är som saknas i ekvationen.
Helt ärligt…
Nej, sluta.
Jag låter inte det här sjunka till skrapplåder.
Antingen skratta och applådera eller inget av det. Okej?
Men så svårt kan det inte vara att få en kvinna att komma.
Jag tror faktiskt att jag skulle lyckas.
Faktiskt. Skicka in mig, coachen. Jag tror att jag klarar det.
Jag har inte varit där nere så mycket, men jag älskar pussel.
Jag betraktar det som ett escape room. Bara ta alla genvägar och stick därifrån.
Så om du kommer upp och sätter dig här.
Om ni kan flyga hit mina badlakan vore det toppen.
Jag skojar bara. Men tänk om jag inte gjorde det?
Tänk om ni tittade på Netflix och bara: "Herregud, en asiatisk bög
fick just en kvinna att komma på scen."
Vem har sagt att teatern var död?
Inte jag. Nej, sir.
Här är grejen med att prata så öppet om sex med er.
Det är lite pinsamt för mig som bög,
för jag har många kompisar som är heteromän.
Modigt. Många heteromän som kompisar.
Och när jag pratar om mitt sexliv på scen så säger nån alltid, verkligen varje gång:
"Du har sån tur, Joel. Ni bögar knullar hela tiden.
Ni knullar oavbrutet. Om jag var bög skulle jag ha så mycket mer sex."
Och jag bara: "Nej, för du skulle fortfarande se ut så där." Det är inte…
Förlåt, men vad tror du att komma ut ur garderoben betyder?
Att du går genom Narnia-garderoben och jorden vrider sig
så att vi inte kan se dig längre?
Nej, det är mycket svårare för oss. Ni vill inte ha det här. Det är jobbigt.
Men, Ben…
…min nyaste manliga heterovän,
det var den äckligaste akten av de tre. Det är vi nog eniga om.
Men gjorde det dig obekväm att höra om bögsex? Bögutlösningar?
-Jag bor i WeHo, så… -I West Hollywood!
Så du… Du har praktiskt taget haft bögsex.
Du har typ sett det. Du har sett allt. Intressant.
Så jag antar att du under showen har hört mycket om mitt liv och hur jag lever.
Och jag antar att min fråga till dig är…
Är jag en bra förebild?
Är jag en bra förebild för folk i de communityn jag representerar?
Som unga, asiatiska bögpojkar?
-Så vitt jag kan se, ja. -Varför?
Vad gör mig till en bra förebild?
-Du är välklädd. -Jag är välklädd.
Okej.
Den här bitchen bor verkligen i WeHo.
Fantastiskt. Fantastiskt, Ben.
Men många tycker att jag är en dålig förebild.
Särskilt många asiater och bögar anser att jag representerar communityt dåligt.
Efter en show i Phoenix nyligen fick jag ett meddelande från en bög:
"Du representerar allt som är fel med bögcommunityt.
Du får alla bögar att framstå som drogberoende sexgalningar."
Jag bara: "Varsågod?"
Han sa: "Bögar som du är skälet till
att mina föräldrar har slutat prata med mig."
Jag vet.
Och jag sa: "Herregud, jag beklagar. Vad hemskt.
Men du är också den enda bög dina föräldrar känner,
så du kanske får ta lite mer ansvar för det.
Jag beklagar. Om de träffade mig skulle de älska mig."
"Herregud, vi visste inte att de kunde vara coola också.
Gud, vi trodde att de bara bodde i vår källare och snyltade."
Men det är obekvämt. Jag har en fråga, Ben.
Du har tillbringat kvällen med att representera alla vita heteromän.
Har det varit frustrerande?
-Lite. -Lite.
Du behövde göra det under en kväll. Jag har gjort det i 11 år.
Det är sant. Och det här är grejen.
Jag uppskattar alla som kom till showen ikväll
och ville känna sig representerade av mig.
Som ser sig själva i mina upplevelser. Det är så häftigt.
Men det är inte därför jag är här.
Det är inte mitt främsta syfte som ståuppkomiker.
Jag ville mest komma hit och vara dum och få folk att skratta.
Och allt det andra är en biprodukt.
Och med allt det i åtanke ska jag avsluta mitt uppträdande med ett skämt
som både heteron, bögar och asiater vid nåt tillfälle har bett mig sluta dra.
Och det går ungefär så här.
Jag tror inte att bögar har mer sex än heteromän.
Jag tror att vi har mer intressant sex än heteron.
Jag har haft sex på både Target och Ikea.
Jag älskar shopping. Jag är en stereotyp, jag vet.
Men favoriten bland offentliga ställen är väldigt vintage och old school.
Jag älskar att träffas i gymmets ångbastu. Det är toppen. Mörkt och fuktigt.
Vi bögar är som mögel. Vi frodas i såna miljöer.
Antingen i ångbastun eller bakom kylen. Det är där vi knullar.
Jag träffade nyligen två killar i ångbastun på gymmet.
Vi hade det jättehärligt. Så kommer en grupp heteromän in.
Så vi skingrades som kackerlackor, som det sociala kontraktet kräver.
Heterokillarna satte sig
och började prata om kyckling och broccoli eller vad ni nu pratar om.
Vid ett tillfälle blev det en paus i samtalet
och killen som hade initierat trekanten, liggets lagkapten om ni så vill,
kollade på männen och sa nåt helt galet. Han tittade på dem och sa:
"Ä ni kåta?"
De trodde inte sina öron.
De började skaka som om de åkte Pirates of the Caribbean
och en av robotarna stirrade dem rakt i ögonen.
De kunde inte tro sina öron.
Och till slut lyckades en av dem få ur sig: "Nej, nej, nej.
Jag är inte kåt. Ingen av oss är kåt."
Och det är…
Vi var redan rätt förödmjukade.
Och sen ställde sig den här mannen upp,
såg dem i ögonen och sa nåt…
…jag aldrig glömmer.
Förlåt.
Han sa:
"Då måste ni gå ut."
Och de gjorde det! Det är det sjuka!
De reste sig utan ett ord och lämnade bastun.
Och när jag tillfredsställde honom sa jag: "Du är en bra förebild."
Tack. Det är sånt jag ser upp till.
Tack så mycket, L.A.! Herregud, ni har varit fantastiska!
Undertexter: Oskar Blomberg