Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Боже мій! Привіт, Лос-Анджелесе!
Що?
Щось я не чую. Голосніше.
Ще трохи. Саме так.
Боже мій. Вітаю всіх.
Я дуже радий бути тут. Я знаю, що ви думаєте:
«Боже, ми не знали, що він ще й красунчиком буде».
Не побоюся сказати, що так. Коміки можуть бути гарними.
Коміки можуть бути красивими.
Сьогодні я представлятиму їх.
Я дуже радий бути тут, у Лос-Анджелесі, моєму другому домі.
Боже, ви неймовірні.
Я люблю… Одна з переваг цієї роботи —
це можливість багато подорожувати,
однак не завжди вдається потрапити в хороше місто.
Останній свій виступ я давав у Бойсе, штат Айдахо.
Укання. Гаразд.
Я інше мав на увазі.
Ні, усе добре. Мені сподобалось в Бойсе.
У Бойсе мало азійців.
Був неприємний епізод,
коли я пішов у ресторан «П. Ф. Ченг», що в Бойсе.
І коли я зайшов у ресторан, люди відреагували так,
ніби я сам цей П. Ф. Ченг.
Була істерика.
Люди забігали по ресторану.
«Боже, нам стати на коліна?» «Не знаю».
«Я ніколи не бачив їх зблизька».
Я зайшов у ресторан так, ніби я принц,
що повернувся в королівство.
«Усе, куди падає світло, — моє.
Я не мій батько. Я Кайл Ченг.
Від сьогодні все буде інакше. Ми приберемо різноманіття з кухні.
Повертайтеся до своєї країни!»
Ви розумні. Круто.
Мені подобається. У вас усі з вищою освітою.
Я розмовляв з однією офіціанткою в «П. Ф. Ченг».
Вона така: «Звідки ви?» А я: «Я живу в Лос-Анджелесі».
І кажу чесно, вона одразу така:
«Бойсе теж має чим похвалитися».
Я такий: «Так, бляха, я знаю. Я зараз у "П. Ф.Ченг"».
Чого ще бажати від цього міста?
«У вас є "Шанхай бургер"? Що?»
Показуйте все.
Я люблю подорожувати, але… Я знаю відповідь на це питання.
У нас тут є геї? Де ви? Ага.
Ви їх налякаєте. Заберуть усі рейтинги.
Це страшно.
Але ви… Я не мушу вам пояснювати,
що, як геї, коли ми подорожуємо,
ми повинні робити перемикання кодів,
тобто, коли я в штаті республіканців,
я починаю говорити так.
Починаю говорити грубо, ходити, як гетеросексуал.
Різко, дрібними кроками. Бо ж приходити вчасно — то для геїв.
Але я не брехатиму про свою орієнтацію.
Я не приховуватиму того, що я гей. Ніколи.
Я
занадто довго це приховував. І я не приховуватиму орієнтацію,
хіба водій «Убера» дивно подивиться на мене.
Тоді в мене є дівчина.
Її звати Джессіка, вона доглядає собак,
і я люблю її цілувати.
Використаю театральну освіту, щоб розіграти шоу
«Токсична маскулінність» для Рона.
Йому завжди подобається.
Але цей імпульс дивний тим, що я роблю протилежне,
коли я у великому місті, на зразок Лос-Анджелеса.
Особливо поряд з жінками.
Перше, що я хочу, щоб жінки знали про мене, — я гей.
Бо я знаю, що для жінок у цій країні
найсмертоносніша загроза — це чоловіки.
Тож я хочу заспокоїти вас,
адже зі мною під удар потрапляє
лише ваша самооцінка.
Гаразд.
Класний піджак.
На Amazon купували? Що?
Жартую. Я роблю це лише з гарними жінками, бо вони можуть це витримати.
Проблема з таким перестрибуванням
від однієї версії себе до іншої, щоб людям було комфортніше,
у тому, що іноді я сам не розумію,
якою версією я маю бути.
Нещодавно я пізно прийшов додому й припаркувався на вулиці.
І там була жінка, що сама вигулювала собаку, і я такий:
«Чорт, потрібно заспокоїти її. Треба заспокоїти її.
Що це за версія Джоела?
О ні. Боже, не пам'ятаю».
І врешті-решт я просто я кинув їй: «Сучко, класні кроси».
І це геть не заспокоїло її. Ні.
Я такий: «Прозвучало, як образа.
Мені дуже шкода.
Пробачте».
З вами весело.
Вибачте, але мушу зробити невеличку перерву
і розібратися, хто в нас тут є.
Обіцяю, це не про моє его.
Це підводка до прекрасного жарту.
Хто з глядачів прийшов на шоу
з розумінням, хто я такий,
хто знав, що я раніше робив?
Годі.
Годі. Я сказав…
Я сказав годі!
Ви одержимі мною. Хочете медаль?
І що важливіше, я вас люблю. Дякую, що прийшли.
Але ще важливіше, хто сьогодні прийшов,
гадки не маючи, хто я такий
і звідки взявся?
Ні, укати тут не потрібно.
Здається, що мене освистують.
Певно, дякую.
Але… Гаразд, з цієї другої групи, це дуже важливо для шоу,
чи є білий гетеросексуал?
Я єдина людина в країні, що каже таке.
Мені потрібен білий гетеросексуал.
Здайте мені своїх друзів. Де вони?
Де білі гетеро, які мене не знають?
Ось вони. Гаразд, у кінці ряду. Чудово.
Як тебе звати?
-Бен. -Бене? Я теж про тебе не чув.
Просто щоб ти знав, що ми в однаковій ситуації.
Я теж тебе не знаю.
Але ось що я тобі скажу, Бене.
Я точно знаю, про що ти думав, коли я вийшов сьогодні на сцену.
Я розумію. Я вийшов на сцену, і ти такий:
«Вийшов цей азійський комік-гей.
Ще один азійський комік-гей, який жартуватиме гейські жарти.
Ще один гей-азіат.
Якраз те, заради чого я прийшов. Азійський комік-гей».
Слова, що пройшли через твою голову.
Слова: «азійський комік-гей».
Він хитає головою. Так і є. Гаразд…
І це чесно. Я розумію. Адже ось що я вам скажу.
Я цим займаюся вже близько 11 років.
Доволі довго.
Багато моїх виступів завірусилися.
І під час карантину я вирішив зробити одну чудову штуку —
почитати коментарі.
Дуже розумно.
І поки я читав ці коментарі, там було купа таких Бенів, як ти.
Білих гетеро-чоловіків, які казали щось типу:
«Він говорить лише про те, як бути геєм. Говорить лише про азійців.
Як це має мене стосуватися?
Якщо це мене не стосується, чому я маю сміятися?»
І я такий: «О ні». Це зовсім не те, чого я хочу.
Я хочу бути коміком, що викликає усмішку у всіх,
особливо в Бена. Тож…
Я розчарувався.
І мав щось міняти. І тут Бен вступає в гру.
Ось що відбувається.
Тебе витягнули з забуття.
Ти тепер на світовій сцені.
Ти представляєш
кожного білого гетеросексуала Америки.
Так.
Гаразд.
Чому ви цьому аплодуєте?
Це починає змахувати на мітинг за Трампа.
Бене,
я хочу тебе дещо попросити,
щоб переконатися в тому, що мої жарти резонують з такими, як ти.
На рахунок три
я попрошу тебе якомога натуральніше засміятися, добре?
Замовкніть усі!
Добре.
Один, два, три.
Бене, годі тобі.
Бене, посмійся нормально. Посмійся так, ніби я Луї Сі Кей.
Видай нормальний сміх
У тебе ще одна спроба. Один, два, три.
Ну, доведеться слухати страждання білого чоловіка
до кінця шоу. Ось як буде.
Ти важливий. Я періодично
звертатимусь до тебе впродовж шоу. Мені важлива твоя думка.
Тут були люди, що не чули про мене.
Цим людям я зараз поясню, хто я.
По-перше, мене всиновили.
Мої батьки біліші за свіжий сніг.
Тому в мене таке дивне ім'я — Джоел Кім Бустер.
Бустер, звісно, не азійське прізвище.
Але це ніяким чином не зупиняло людей
вимовляти його на азійський лад.
І я знаю, що ви думаєте. «Як вони це робили, Джоеле?»
Воно фонетично легке. Б-у-с-т-е-р.
І все ж
майже щоразу, як я заселяюсь у готель і даю паспорт,
вони дивляться на нього, на моє обличчя і такі: «Щось тут не те».
І вони такі: «Так, ваша кімната готова, пане
Бустар».
«Ні, пане, моє ім'я не так вимовляється.
Ви просто вимовили його з грубим азійським акцентом».
Постарайтеся краще у вашому крутому готелі.
Це нестерпно.
Але так, мої батьки білі.
Уся сім'я матері з півдня.
У мене є родичі в Алабамі, Теннессі, Південній Каліфорнії — усюди.
Ця частина моєї сім'ї мені подобається. Дуже. Я їх люблю.
Але ця частина моєї сім'ї зациклена на одній речі,
я дізнався про це з їхніх акаунтів у соцмережах.
Ця частина моєї сім'ї зациклена, правильно,
на статуях.
Вони люблять статуї. Не можуть на них надивитися.
І я нещодавно говорив про це з мамою по телефону.
І вона така: «Вони знімають всі статуї
Роберта Лі й Джеферсона Девіса. Що далі?
Вони знесуть статую Джорджа Вашингтона
і Христофора Колумба?»
А я такий:
«Мамо, мені начхати». Розумієте? Це не…
Ти не розумієш, з ким говориш.
У мене в кишені мінікомп'ютер з гей-порно та Candy Crush.
Мені начхати на статуї, мамо. Гаразд?»
Слухай ідею: встав USB порт
у дупу Вашингтону, і тоді мені буде не байдуже.
Ось що я думаю про статуї.
Знесемо всі статуї в цій країні
і замінимо їх на зарядні станції!
-Суперечку закінчено. -Так!
Як ви можете уявити, рости в білій сім'ї з таким обличчям
було іноді важко.
Я дуже швидко зрозумів, що коли ти представляєш
якусь візуально іншу меншину, купа людей не з твоєї групи
намагатимуться патологізувати твою поведінку.
Вони хочуть, щоб усі твої дії стосувалися й усіх схожих на тебе.
І щось таке нещодавно сталося зі мною.
Я пішов на вечірку в Лос-Анджелесі.
І там було ще три інших азійці. Ми не знали один одного.
Нас запросив наш спільний білий друг.
Я пішов на ту вечірку і не брехатиму вам.
Я не вигадую. Таке сталося.
Я зайшов і зрозумів, що ми четверо
носили одяг
з тасманійським дияволом.
І я такий: «О, ні!» Я покликав їх на кухню і такий:
«Хтось з вас має поїхати додому і перевдягтися. Ми створюємо стереотипи».
Було занадто пізно. Білі дівчата такі:
«Зараз рік тасманійського диявола.
Їхня астрологія відрізняється від нашої. Він важливий для їхньої культури.
Він маршал на всіх їхніх парадах».
Дуже весело.
Але тут же є азійці, так? Так.
Лише на моєму шоу вони можуть безпечно кричати.
Клас.
Є одна проблема з моїм вихованням.
Я дорослий, я відчуваю єдність з американськими азійцями,
я відчуваю расову єдність з азійцями, що живуть у США,
але мені не вистачає культурних особливостей того,
що означає бути корейцем,
бо в мене не було корейських дідуся та бабусі, які б передали традиції.
Де в нас сьогодні корейці?
Де ви?
Ось там. Чудово.
Ти ж не підіймав руку. Ти не кореєць.
Який… Що… Який смак? Що…
Я навіть розмовляю з азійцем, як білий.
З якого народу?
-В'єтнамець. -В'єтнамець? Гаразд.
А в тебе бабуся та дідусь корейці, так?
-Так. -Ага.
Тож я хочу тебе запитати:
«Ми ненавидимо їх?» Як…
У цьому й річ.
Мене не вчили,
які раси ненавидіти на континенті.
А це суттєва частина нашої культури.
Це дуже важливо для нас.
Як… Скажи чесно.
Кого ненавидять твої бабуся і дідусь?
Кого? Скажи голосно.
-Японців. -Японців.
Так і хотіла сказати.
І ось ще дещо.
Це важко сприймати, але вони знають, що зробили.
Вони знають, добре?
У нас тут є японці?
Вам час іти.
Я жартую. Залишайтесь.
Поки що.
Сміхота. Класно бути азійцем.
А ти тут… Ти…
Ти в'єтнамець, і ти з цим джентльменом.
Його рука практично в твоїх штанях.
Дуже добре. І я швиденько переконаюся, що ти білий.
-Я білий. -Так.
Джанін зніми його великим кадром.
А він…
Він твій перший азієць чи один з багатьох. Купи…
Цілого родоводу азійців?
Не перший.
Бачите? Ставте запитання. Вам варто ставити запитання.
Бо іноді вони такі: «Зберу їх усіх».
І це іноді незручно.
І я не проти…
Я впевнений, у вас чудові стосунки,
але бувають люди, у яких фетиш на азійців.
І я не засуджую їх,
але іноді вони кажуть якусь фігню, яку взагалі незручно чути.
Я розмовляв з таким через додаток,
і ми просто переписувалися і тут він такий каже:
«Гей, ти кореєць, так?» І я такий: «Так, кореєць.
Звідки ти знаєш? Я ж не казав.
А він такий: «Бачу по розрізу очей».
Я подумав: «Що?
Далі знімеш мірки мого черепа, психопате?
Прибери циркуль».
Не можна таке казати у 2022. Це ненормально.
І це ненормально тому, що я не відсилав фотки обличчя, лише ануса.
Який ще розріз очей ви маєте на увазі, детективе Пікачу?
Забирайся.
Жах.
Гаразд, жартую, насправді мені не вдавалося
нормально сфотографувати його.
Не тому, що я не хотів. Це важко.
Здається, мені потрібне риштування та команда.
Розумієте? Самому таке сфотографувати дуже важко.
Мені присідати перед фронталкою?
Ні.
Благослови Боже тих, хто може це нормально зробити самотужки.
Я насправді… Мені присилали фотку ануса.
І там якимось чином був і анус, і обличчя хлопчини.
Це не те, що хочеш побачити.
Просто дірка й мертві очі фотографа на задньому плані.
Ніби єнота упіймала камера спостереження.
Ні.
Це не моє.
Не те щоб… Я…
Я ж міленіал. Я знімав нюдси.
Дюжини. Певно, сотні нюдсів.
Я постійно знімаю своє оголене тіло
і відсилаю фотки з шаленою невимушеністю.
Через свою безвідповідальність
минулого Різдва, на Святий вечір,
я дізнався, що всі мої нюдси гуляють інтернетом.
Так. Бачу, як дехто потягнувся до телефона.
Ні, це сталося, і я засмутився.
Вочевидь, я був злий, почувався ображеним.
Але потім я дізнався, що їх розмістили на сайті з фотками знаменитостей,
і я такий: «Нехай лишаються.
Нехай будуть». Так?
Нехай повисять. Нехай повеселяться.
Це були важкі два роки.
До речі, коментарі були позитивними,
і я такий: «Навіщо переймаюся?»
Тепер я надсилаю лише посилання.
Розумієте? Просто…
Працюю без посередника. Так набагато легше. Набагато.
Ще я люблю слати фотки члена.
Я знаю, що в нас зараз розкол щодо цього,
але мені подобається.
Я навіть отримав кілька дивних відповідей на мої фото.
Нещодавно я відправив дікпік, і хлопець відповів: «Клас.
Є свіжий?»
Я такий: «Свіжий?»
Ти хочеш, щоб я газету поруч тримав,
ніби я викрав його?
Це мій член, це не Петті Герст.
Чого ти хочеш?
За життя я отримав купу дікпіків.
Певно, я бачив більше тисячі.
Почуваюся антропологом.
Як Джейн Гудолл по роботі зі членами.
І я почуваюся достатньо вповноваженим
зробити наступне спостереження щодо чоловічих членів.
Більшість чоловіків на світі переймаються розміром члена,
але вони забувають
що їхній пеніс може бути бридким,
що загалом є більшою проблемою.
Ви бачили потворний член? Ви не хочете, щоб він був більшим.
Ніхто не хоче, щоб він був більшим.
«Ого, цей пеніс схожий на гілку, що застрягла в заборі.
Що з ним сталося?
А цей пеніс? Його вдарила блискавка, він упав і продовжив рости.
Див природи. Існує, хоча не мав би.
Люди закопують своїх улюбленців, а вони оживають».
Це чудо.
Але ні, я все ж думаю,
що іноді ті, у кого фетиш на азійців, трохи расисти.
Для мене, якщо в тебе фетиш на азійців, це расизм.
Але я вважаю, що це подвійний расизм, якщо в тебе цей фетиш
і немає фетиша особисто на мене. Це боляче.
Жах якийсь.
Під які стандарти я не підходжу?
І насправді я знаю стандарти. Повертаємось до мого досвіду.
У мене не було азійського виховання,
якого шукають ці хлопці.
Для них я таке: погрався і забув.
Ніби вони прийшли на паркування
і такі: «Яка чудова в мене "Хонда"».
А потім такі:
«Що за чорт? Це якась дешева бляшанка».
Жорстко.
І слухайте, і таке буває.
У свої двадцять я допустив купу помилок.
Я зустрічався з рисовими королевами. Так ми їх називаємо.
Зустрічався з купою рисових королев. Я зустрічався
з хлопцями, у яких була купа катан на стіні.
І мушу визнати,
однієї вже забагато.
Якщо там дві — тікайте.
Але я раз пішов на побачення з хлопцем.
Він був визнаною рисовою королевою. Любив азійців.
Ми пішли на побачення і побачення пройшло добре. Ми потрахались.
І посеред усього процесу він нахилився вперед
і такий: «Гей». А я такий: «Привіт.
Як ти?»
І скажу чесно
він оце й сказав.
Він нахилився і сказав:
«Ти не трахаєшся, як азієць».
Знаю. Це мене шокувало.
Я був такий молодий.
Я тоді не знав, що робити.
Я запанікував і зробив перше, що спало на думку.
Я лупанув йому в член.
Потім підібрав усі речі й не повертався в той ресторан.
Тепер я не їжджу в Мічиган, Іллінойс та Індіану
Я більше не повертався.
Привіт, Бене.
Як справи?
-Прекрасно. -Чудово.
Слухай, Бене.
Це був кінець першого акта виступу.
І ти, певно, помітив, що він був завалений
жартами про геїв
та купою жартів про азійців, так?
Тепер усі ці люди відчули щось близьке.
Я представив азійців,
а також тих гомів позаду.
Кожен, хто хотів почути щось про себе, почув щось про себе.
Вони бачили себе в моїх жартах.
А тепер я дбаю лише про тебе.
Але мушу дещо тебе спитати, Бене.
Ти відчував якусь ізольованість через ці жарти?
Чесно, так. Сильну.
І який жарт вплинув на це найбільше?
Важко згадати, який саме.
Важко через те, що їх було дуже багато, так?
Їх було дуже багато.
Які жарти найбільше тебе стосувалися?
Що кажеш? Про потворний член? Гаразд.
Цікаво.
Капець.
Чесно кажучи, це дуже сміливе зізнання.
Так.
Гаразд, перший акт закінчився. Переходимо до другого.
У другому акті будуть жарти,
які я дуже хочу вам розказати, адже вони для Бена.
Можеш не запам'ятовувати всі, як тоді, але…
Але поглинай їх.
Тож ось у чому річ. Як я вже казав,
я люблю подорожі. Я люблю стендап.
Мені пощастило побувати в купі класних місць.
Нещодавно
я поїхав у круїз Європою. Це було класно.
Дехто з вас знає, що моєю мрією було
розкрити таємницю на човні. Тож це було чудовим шансом.
На жаль, це був гей-круїз, і довелося розкривати те,
хто передав мені гонорею.
І це був Раян, але…
От так. Так, це був гейський круїз.
Я був разом з 6000 геїв зі всього світу
і 32 дуже сумними жінками. І…
це так мене надихнуло. Я маю розповісти.
Я ніколи не бачив стільки чоловіків з різних щаблів суспільства,
різних культур, різних світоглядів,
і всі вони зібралися заради однієї мети —
пронести купу наркоти на лайнер.
Я ще такого інколи не бачив.
Усі мої друзі були там: галюциногени, амфетаміни, опіати.
Мене майже пранканули на приготування мету в першу ж ніч.
Так, я знаю, який дивовижний пранк. Але…
Це була проста історія. Ось що сталося.
У перший день я зустрівся з панами з Лондону,
і вони такі: «Хочеш…»
Мене американська влаштовує.
Вибачте. Відмовляюся.
Але вони такі: «Хочеш шмальнути?»
І я такий: «Йой, ми ж на морі. Ходімо.
Морське право змушує мене погодитись».
Тож я заходжу в кімнату і такий:
«Яке сьогодні меню?»
А вони: «Мет».
Я подумав: «Йой».
Розумієте, я таке беріг для своїх сорока,
тож я піду. Бахну перед смертю».
А вони: «Ні, це мет». Я такий: «Я знаю.
Я щойно відмовився». Вони такі: «Ні, мет».
А я: «Знову ні». А вони: «Мет».
Я: «Годі». Вони: «Мет».
Я такий: «У нас тут перезапуск "Дня бабака"?
Як ми застрягли в цій петлі?».
І їм довелося по буквах промовляти через свій акцент.
Вони такі: «Ні, це м-е-ф, Джоеле.
У США ще такого не завезли».
І я такий:
«Гаразд, давайте».
Тож я шмальнув цієї екзотики.
Мені так весело ще не було. Я всю ніч танцював.
Наступного ранку ми в Італії.
Мені повернули старий телефон
і я хотів загуглити, що це за меф,
і чому його немає в Америці.
І як його туди привезти.
У мене є хороша й погана новини.
Хороша новина в тому,
що в Америці він є.
Погана новина в тому,
що ми називаємо її сіллю для ванни.
Тож це була трохи зміна того,
які наркотики я хотів і не хотів вживати на кораблі.
Але розкажу вам дещо про цю сіль, чого ви ще не чули.
ЗМІ цього не розкажуть.
Мені сподобалося. Це…
Це так весело. Супер.
Усім раджу спробувати. Погляньте під крісла.
Тут трохи для кожного.
Ні, я просто… Спробуйте.
Трошки вас не вб'є. Декого вбивало, але, думаю,
якщо ви відкриєте серце,
це буде для вас чудовим досвідом.
Слухайте,
я розумію, що тут не всі можуть спробувати сіль.
Розумію, що в людей можуть бути проблеми,
і я поважаю це.
Але мені дуже пощастило,
що батьки зіпсували мене так, що я можу пихнути,
але й любили мене так, що я дуже відповідально це роблю.
Просто… Я знаю.
Я постійно п'ю воду, ставлю таймер, роблю таблиці в Excel.
Я ще той відмінник, коли йдеться про вживання наркоти.
І мене завжди вражала культура наркотиків.
Мені завжди було цікаво, де ми їх беремо.
Я у Ванесси.
А де Ванесса бере наркотики, які я в неї купую?
Коли я купую у Ванесси кетамін, а це транквілізатор для конів,
я все думаю, звідки вона його взяла.
Що вона робить? Приходить у ветклініку і така:
«Мої коні дуже хворі, дуже.
У них безсоння!»
Друге запитання:
чому я вживаю конячий транквілізатор?
Хто почав цей тренд?
Який гей-ветеренар прокинувся і такий:
«Знаєте, цим дівчатам так класно.
Треба самому спробувати».
І останнє, і, певно, найважливіше запитання.
Як вони змушують коней нюхати кетамін?
Цікава штука, мушу визнати.
Цікаво те, що після всіх цих жартів,
я маю сказати, що більше не п'ю.
Похмілля занадто сильно впливає на мене.
Мені це не подобається. Я застарий.
Тоді я поїхав до Каліфорнії, а там легальна травка,
і щойно я туди приїхав,
усі такі: «Ні, Джоеле. Тобі треба лише шмальнути. І все.
Марихуана — найкращий засіб від похмілля».
Не знаю, чи ви пробували, але я пробував.
Це ніби капелюхом прикрити капелюх. Не найкращий засіб.
Ні.
У мене досі болить голова, і таке відчуття, ніби всі на мене злі.
Тож, скажу вам, я не радив би це робити.
Тут є ще ті, хто любить тусуватись? Де тут мої другани?
Так. Туса.
Ти… Ти потанцював. Ти…
Дженін, знімеш його?
Пробував екстазі?
Так. Пане поліціянте, ось він.
Стоїть тут. Так.
Я люблю екстазі. Один з улюблених наркотиків.
Його ще називають MDMA.
І екстазі робить те, що зрозуміло з назви.
Він вводить у почуття екстазу, збуджує тебе.
Але якщо ти чоловік,
то в тебе просто не стоятиме.
Це класно, бо щоразу як я вживаю екстазі,
я ніби укладаю угоду з морською відьмою,
яка така: «Ти будеш збудженим, але в тебе не встане».
Тепер тобі треба кінчити, поки сонце на балу не сяде,
інакше ти перетворишся на травку в її саду.
Жах.
Я відчуваю, що ви все більше напружуєтеся, коли я говорю про наркотики,
тож я зійду з теми,
але мушу сказати вам, що це буде важко.
Ми пом'якшимо цей перехід поговоривши про тварин
і все, гаразд?
Я вважаю, що собаки вживають кокаїн,
а коти — травку.
І можете посперечатися,
але ви бачили ненатреновану собаку на людях?
Те, як їхні власники з ними говорять,
схоже на те, як розмовляють з друзями на кокаїні.
«Терренсе, злізь звідти. Злізай.
Терренсе, фу.
Мені так шкода, він зазвичай не такий.
Не дзвоніть у притулок!»
Тим часом коти вдома граються з лазерними вказівками.
Міцна аналогія.
Тут є собаколюби?
Є власники собак?
Зрозумів.
Мало.
А де любителі котів?
Так.
Так. Класика. Ви всі обрали класику.
А де птахолюби?
Гаразд, Дженін, зніми кожного, хто заукав.
Ви йдете звідси.
Срані фріки.
Жах.
Слухайте, друзі.
Я вважаю, що коти — кращі тварини.
Гадаю, вони кращі за собак.
Собаколюби хитають головами.
Але є одна і лише одна причина,
чому коти кращі за собак.
Усе тому, що коти не працюють з поліцією.
Жоден кіт не працює з ними.
І все не тому, що в них немає навичок. Ні.
Коти могли б покінчити з наркоторгівлею, якби захотіли.
Але вони такі: «Працювати з державою? Я так не думаю».
Власники собак одержимі ними. Вони такі: «Моя собака всюди зі мною».
І я такий: «Прямо як Агентство нацбезпеки»
Що вони слухають?
«Моя собака чекає назовні, поки я закінчу митися».
Твоя собака думає, що ти там пихтиш і хоче здати тебе!
У кожної собаки пристрій стеження!
Досить фінансувати цуценят.
Ні, я навіть не зміг закінчити.
Навіть не зміг договорити.
Власники собак засмучуються, коли я кажу таке.
Одного разу після шоу до мене підійшла власниця собаки
і каже: «Не роби цього.
Не проєктуй людську мораль на собак.
Собаки не розуміють, що роблять».
І мені здається, що собаки
якраз створені найкраще, щоб розуміти людську мораль.
Ви коли-небудь бачили собаку,
якій соромно срати перед вами?
Я щоразу дурію, як таке бачу.
Я такий: «То ти розумієш, що таке жити в суспільстві.
Іноді, так?
Тоді знайди роботу».
А вони: «Відведи до поліційної академії».
І так щоразу. Жах.
Але я розумію, що срати в публічних місцях важко.
Дуже важкий досвід. Часто таке роблю.
Я часто в аеропортах. Ходжу там у туалет.
І я не знаю, коли в культурі з'явилося таке явище,
але колись люди почали заходити в кабінки в туалеті
діставати телефони і працювати адмінами.
Ось так. І я не розумію цього. Це жах.
Вам доводилося чекати в черзі, щоб посрати? Це агонія.
Потрібно доглядати ці кабінки так, як лікарні вагітних жінок.
Вам можна туди лише тоді, коли у вас трохи розтиснулося,
адже там чекають люди, у яких уже вилазить голівка.
І ми не можемо зайти, бо ви в Інстаграмі. Я це бачу, бо прогалина у дверях завелика!
Божевілля.
Як ми можемо бути нацією номер один,
коли я бачу через прогалину, як хтось сере в аеропорті LaGuardia?
Це нісенітниця якась. Жах.
Я люблю котів. Я пішов якось…
Я нещодавно вперше пішов у котяче кафе.
Ні.
Мушу не погодитися.
Це був дуже невтішний досвід.
За дверима мене чекав список правил.
«Не ганяйся за котами.
Не підіймай котів.
Не гладь котів, якщо вони не хочуть.
Не клади котів на коліна».
Відчув себе гетеро у стрип-клубі, якому заборонили дивитися.
Я такий: «Я заплатив сім баксів.
Ану швидко стрибнув на коліна!»
Тут не можна гладити котів?
Тоді це просто забігайлівка.
Жахливо. Жах.
Я люблю котів. Особливо своїх котів,
але я не знаю, що думати про інших любителів котів.
Чесно.
Дехто з вас божевільний.
Ви бачили цю документалку від Netflix?
«Руки геть від котів». Дехто бачив.
Для тих, хто не бачив:
«Руки геть від котів» — це документалка
про чувака,
який вбиває купу котів і викладає відео в мережу.
А спільнота любителів котів збирається разом і вистежує його.
І поки вони його вистежували, зрозуміли, що він і людину вбив.
Вони такі: «Дивно».
І щоразу як я розмовляю з котолюбами про цю документалку,
вони такі: «Боже, я не можу.
Я не можу її дивитися. Те, що він робить з котами,
це просто жах. Кошмар».
А я завжди такий: «Але ж він ще й людину вбив».
А вони такі: «Так, але ця частина мені сподобалася.
Це й навело мене на цю документалку.
Мені подобаються такі фільми. Це… Правда…
Я покінчив з кримінальними документалками.
Досить. Вони виїдають мозок.
Я нещодавно говорив з другом
про дівчину, яка зникла, коли я був у старшій школі.
Він такий: «Її знайшли?»
А я: «Так, знайшли», — а він: «Оу».
Ніби: «Шкода, що про неї не було подкасту»
Це божевілля.
Мені не подобається, що ми даємо серійним вбивцям клички.
Вибачте, Вбивця з «Крейґслист»?
По-перше,
він що, один такий?
Купа інших вбивць користуються цим сервісом.
Тож несправедливо, що ми дали кличку лише одному,
бо Вбивця З Онлайн Ринку звучить вже не так. Ні.
Навіщо?
Жах якийсь.
Скажу ще, що думаю, що мене можуть вбити.
Гадаю, саме так я піду з цього світу.
Я стільки часу в дорозі,
і коли я в нових містах,
я знайомлюся в додатках з дивними чоловіками.
І коли я це розповідаю друзям,
вони кажуть: «Не роби так більше.
Перестань. Вони незнайомці. Вони можуть тебе вбити».
А я: «Так, я знаю,
але якби мене вбили, це означало б, що мене вибрали».
Це все те саме.
Тож треба перестати ходити на побачення.
Я не одружився, але став чиєюсь підставкою під перуку…
Обирай-надягай.
Привіт. Ви разом?
Ти. Це так мило. Ви закохані?
Гаразд, вона ще не відповіла.
Ти його любиш? Кліпни двічі, якщо потрібна допомога.
Скільки ви вже разом?
Сім років? Неймовірно.
У вас вільні чи моногамні стосунки?
Вільні чи моногамні?
Моногамні?
Моногамні? Справді?
Неймовірно. Вибачте… Ви просто не схожі на християн.
Вони ховаються у всіх на виду.
Насправді мені байдуже. Зовсім.
Не знаю, як ставитися до моногамії.
Я зараз підсів на трійнячок.
Люблю ізолювати когось під час сексу.
Це класно.
Люблю грати у психосексуальну гру з парою на межі розлучення.
Я щоразу вибиваю слабкого чоловіка.
Типу: «Дякую, Браяне. У нас тут все чудово.
Не принесеш нам води? Чудово».
І це важко для гей-пар. У них мало варіантів.
Або роби стосунки відкритими, або усиновлюй азійця,
і що б ви не вибрали, ось я тут. Так?
Кореєць сере у вашому домі.
Хочу трохи з вами переговорити, адже ось у чому річ.
Ми сприймаємо відкриті стосунки, як якийсь дикий-дикий захід.
«У кожних стосунках різні правила, як вони це роблять?»
Але ж не всі моногамні стосунки однакові.
Кожні моногамні стосунки мають свої відхилення.
Ми знаємо, що головне правило для вас —
не трахатися з іншими. І це класно. Вітаю.
Відведіть мене до церкви. Клас.
А як щодо інших речей?
Можете цілувати інших?
Так і не відповів.
Сім років, а він все вагається.
Має турбувати. Добре.
Можете тримати за руки інших?
Ні? Кажеш ні? Гаразд.
Добре.
Додамо трохи контексту.
Як тебе звати?
-Карл. -Карл? добре.
Отже.
Колишня Карла
в лікарні.
Добре?
Їй погано. Вона в жахливому стані.
І вона хоче загадати останнє бажання
і каже «Я хочу побачити Карла.
Я маю його побачити. Де Карл?»
Карл біжить до лікарні, вривається у двері.
Піп-піп.
Я щойно показав погане серцебиття.
Вона підіймає руку
і каже: «Будь ласка, Карле,
потримай мене за руку».
Він тримає. Злишся?
Ні, бо вона скоро помре!
Гаразд, це була спекуляція.
Я винен.
А обійми? Можна обіймати інших?
Можна. Гаразд, у нас тут лазівка.
Знайдіть їх на афтерпаті й затискайте.
Побачимо, що буде.
Слизька доріжка.
Як щодо таємниць? Для мене це важливо.
Хочеш анал, гаразд, але щоб без сюрпризів.
Ти б переймався, якби в неї була таємниця,
а вона тобі не сказала?
-Залежить. -Залежить від таємниці?
Добре.
Перевіримо.
Ось що станеться… Як тебе звати?
-Алі. -Алі?
Підійди до краю сцени.
Не хвилюйся, я вакцинований і мав ковід.
Тож я невразливий.
Гаразд. Зараз я…
Карле, я хочу, щоб ти сидів, байдуже, що б сталося.
Наскільки б ти не злився на мене.
Сиди. Зараз наставимо тобі роги.
Зараз я нахилюся до тебе,
і ти скажеш мені щось, що ніколи йому не казала.
Гаразд? Швидко згадай щось.
А решту авдиторії попрошу нагнати шуму. Бурмотіть щось.
Я не казав, що не розповім це.
Боже. Я просто…
Ви мені подобаєтесь. Ви чудова пара. Не хочу цього робити.
Добре.
Але річ у тому, що за сім років вона не кінчала.
Це дуже важко.
Боляче таке дізнаватися
на стендапі від Netflix.
Боляче. Жартую.
Погляньте на нього. Дженін, зніми.
Вона постійно кінчає.
Вона щовечора сидить на цьому обличчі.
У неї перфокарта.
Вона дуже задоволена.
Хочете завести дітей?
Так? Отже, ви не вірите в зміну клімату.
Цікавий спосіб дізнатися це.
Я жартую. Щастя вашим дітям.
Слухайте,
я не вірю, що перенаселення — якась серйозна проблема.
Якщо хочете мати дітей, заводьте дітей.
Але я гадаю, якщо ви маєте дітей,
зі знанням того, що відбувається у світі,
це схоже на те, як ти приходиш на вечірку,
яка вже закінчується.
І тоді тобі пише друг і такий:
«Мені все ще приходити на вечірку?»
Ти такий: «Так.
Так, стрибай в "Убер".
Усе буде класно. Коли ти приїдеш,
ще лід залишиться».
А слід дзвонити йому одразу і казати:
«Не йдіть сюди. Хтось поставив подкаст.
Вечірка скінчилася!»
У нас є тут татусі-геї?
Дякувати Богу, бо це гріх. Так.
Це гріх. Це неправильно.
Я вірю, що Бог послав геїв задля контролю популяції,
і щоразу, як він бачить, що чоловіки заводять дітей,
він такий: «Ні, ви не зрозуміли завдання».
І він, певно, злиться на нас,
бо в нас це краще виходить, так?
Уявіть, що ви…
Уявіть що у вас от є національний парк, де є купа оленів.
І ви випускаєте вовків у цей парк, щоб зменшити популяцію.
Ви йдете, повертаєтеся за кілька років
і розумієте, що вовки почали виховувати нормальних оленів.
«Вони назвали оленя Аттікус
і віддали його в школу Монтессорі?»
Що?
Звідки у вовків стільки зайвих грошей,
і чому вони такі накачані?
Загадка.
Привіт, Бене.
Бене, це був другий акт.
У ньому я розповідав…
Десь 98% усіх жартів другого акту
теоретично міг би розповісти будь-хто.
Вони не пов'язані зі мною. Їх міг розповісти білий чоловік,
чорна жінка та корінний небінар. Будь-хто міг би їх розповісти.
Погодишся, що буквально будь-хто міг розказати їх,
і це було б смішно?
-Так. -Так.
Цікаво. Нічого й додати.
Він думає, що я не доповнив програму чимось особливим.
Ти ж відчуваєш, що програєш, Бене?
Гадаю, ці жарти були
трохи спрямованими на гетеросексуалів. Будь-який гетеро…
Я говорив про наркотики, котів, собак,
говорив про стосунки. Дуже натуральні речі.
То скажи, тобі сподобався більше перший чи другий акт?
Обидва звисають з виступу. Ти можеш врятувати один.
Який тобі більше сподобався?
-Перший. -Перший?
Він хоче, щоб я не змінювався.
Так. О, Бене…
Бен бачитиме мене лише як азійського коміка-гея.
Не випустить за рамки.
Цікаво. Дуже мило, Бене.
Боже. Я запрошую тебе до себе…
Але не хвилюйся, твої страждання майже закінчились.
Починається третій акт,
і я гадаю, тобі він не сподобається.
Ось у чому річ.
Я не думаю, що хочу дітей.
Ну, ви знаєте мене десь 45 хвилин
і, певно, такі: «Ми не проти.
Тобі не варто ростити людей».
Але річ у тому, що я не хочу своїх дітей,
але люблю сам процес їхнього роблення.
Я живу, щоб кінчати.
Живу, щоб кінчати.
Це одна з моїх улюблених речей.
Але я більше люблю дієслово, ніж іменник, якщо розумієте, про що я.
Не люблю безладу.
Я дуже розізлився, коли дізнався у 13 років,
що вазектомія не гарантує стерильність.
Я думав, це буде як чик-чик і сухий кашель у кінці.
Це було б так зручно.
Але не для мене.
Я вже давно мастурбую.
Я був генієм. Я почав у вісім. Хтось тут почав раніше?
Ніхто не викликається? Ні? Гаразд. О, ще один збоченець.
Клас. Чудовий спосіб дізнатися.
Але це було страшнувато робити в мене вдома,
бо мене ростили східним баптистом,
і нас вчили, що це гріх.
Ми називали це гріхом Онана.
Це був такий чувак у Старому Заповіті, і там був вірш:
«Онан пролив насіння на землю,
і Бог побачив це і розлютився».
І тому ми вирішили, що мастурбувати погано.
Але я виніс неправильний урок з цього вірша.
Адже я думаю, що Богу до сраки мастурбуємо ми чи ні.
Я думаю, він не хотів, щоб ми кінчали на землю, Онане.
Перед… Можна ж упасти! Тут люди ходять!
Ти все зіпсував.
Нас вчили, що кожний сперматозоїд може стати сином.
Це було на наших сімейних футболках.
Кожен сперматозоїд може стати сином. Це було важливо.
Ти самотній?
Так. Часто мастурбуєш?
На тиждень.
-Нормально так. -Каже нормально.
Здоровий хлопчик. Ну скажи точно.
-Чотири. -Чотири?
-П'ять. -Чотири, п'ять? Ти береш вихідні?
Господи, це мало.
Це ж взагалі ніщо.
Але думаю… Як ти…
Як ти чистиш… Як хорониш своїх синів?
Що робиш?
Чим стираєш їх зі світу?
Рушником.
Маленький рушничок
для цієї молокоферми.
Це непогана ідея. Але я придумав краще.
У мене краща система.
Кожен може так само.
Я беру пляжний рушник
і кладу його біля ліжка.
Щоночі я використовую його, витираю. І знову кладу біля ліжка.
Приходить травень. Дзвінок.
«Ми йдемо на пляж. -Зараза!»
Тоді я хапаю рушник і несу до раковини.
Він твердий, як камінь.
Я швидко його мию і несу мокрим на пляж.
Отака система. Користуйтеся.
Сірі це не подобалось.
Але все гаразд, бо знаєте що? Дженін, не вирізай.
Бо… це мій стендап Netflix, і деякі жарти призначені для мене.
Як вам таке?
Ні, я люблю мастурбувати. Дуже.
Це була найбільша моя проблема під час карантину,
бо щодня, що я був сам вдома, я такий:
«Не мастурбуй, не мастурбуй!»
Але тоді в голову просочувався голос і казав:
«Для кого ти бережеш все це? Кому воно треба?
Навіщо ти накопичуєш усе це багатство, як Смауг?
Це безглуздо. Відпусти його».
І я так і робив. Я стільки намастурбувався за карантин.
Річ у тім, що я робив це так часто, що вже почав втомлюватися.
Тож мені потрібно було, і я це згодом зробив,
я мав додати трохи приладів.
Одного разу я гортав стрічку в Інстаграмі
і побачив таргет-рекламу штучної вагіни. Дякую, Цукерберге.
І мене це трохи збило з пантелику, але я вирішив замовити таке.
Для тих, хто не знає, це така циліндрична трубка,
з силіконовою штукою на кінці, що має вигляд вагіни, дупи або рота.
І ви її трахаєте. Тюремна технологія.
Її винайшли в'язні,
а ми вкрали цю технологію в них.
Але я був дуже радий. Я замовив одну
і зрозумів, що був занадто вгашений, коли замовляв її,
бо я відкрив коробку і, ви вгадали,
я випадково замовив
дупу дівчини.
І це був жах.
Я нічого не знаю про жіночі дупи, тож я був розлючений.
Я хотів повернути її. Але не вийшло.
Тож я застряг з жіночою дупою. І вона була дуже дорогою.
Тож я такий: «Я не витрачатиму її».
Тож я почав шпехати її.
Тож я поки трахаю дупу дівчини.
І ось чому я навчився за цей час.
Готові до цього?
Вони такі ж, як і чоловічі.
Гаразд? Я думав, там будуть інші шляхи,
або відчую там язик кішки,
але ні, вони однакові.
Тож я шпехав цю жіночу дупу
і ще дізнався про те,
що я бісексуал.
Так.
Трошки. Так.
Та я жартую.
Я не бісексуал.
Але в мене біполярка.
Так, дякую. Ого.
Не знаю, ви для мене чи зі мною кричите…
Так, і мене трохи дратує те,
що бісексуали отримали кличку «бі» швидше за нас.
Але нам іноді важко встати з ліжка,
тож змагання це не наше.
Але загалом я думаю, що біполярники кращі,
адже ми можемо випити таблетку, яка зробить нас не такими надокучливими…
Жорстко! Люблю бісексуалів.
Я люблю і боюся їх…
Можна буде це вирізати.
Але я вражений людською сексуальністю.
Завжди був. Я люблю вчитися новому.
Нещодавно я дізнався, що жінки
можуть відчувати декілька оргазмів і тому…
Одна вже має.
Неймовірно.
І я хочу у вас запитати,
під час якого оргазму
ви стидаєтеся того, що щойно сталося?
Адже сором — дуже важливий механізм
чоловічого оргазму, знаєте?
Якби в нас після оргазму не було осяяння, світ занурився б хаос.
Адже заради сексу я робив надзвичайні речі.
Я сів у автобус Greyhound лише, щоб переспати.
Це психоз якийсь.
І ось я тут.
І це прикро, адже ми дуже любимо кінчати,
але цей ефект руйнується одразу після процесу.
Типу: «Я кінчаю, і кінчається любов.
Геть з мого дому. Я не хочу тебе бачити».
А коли у вас стосунки з чоловіками, це може стати ще тими перегонами.
І кожен хоче бути першим.
Адже якщо ти не встигнеш, тобі не допоможуть
перетнути фінішну пряму.
Хіба якийсь там слабенький фінгерінг отримаєш.
І я розумію. Я розумію,
бо ми всі знаємо, як працюють перегони.
Ви перетинаєте фінішну пряму і такі: «Нарешті.
Я це зробив. Можна піти прийняти душ?
О ні, мені ще Браяна чекати.
Круто.
Браян вжарив кокаїну і добіжить за п'ять годин?
Чудово!
Яка чудова новина.
Неймовірно».
І це дійсно погано, адже іноді,
коли я кінчаю, а сексом ще треба займатися,
враження таке, що я займаюсь цим вперше,
і я такий: «Боже, вони мали рацію. Це гріх».
Розумієте?
Я нещодавно пішов на чудове побачення…
Розкажу про нього.
Він народився в Лондоні, але виріс у Флориді.
Хіба не найсумніша історія, яку ви чули?
Боже мій.
Як історія Гемінгвея. Продаються дитячі черевички. Неношені.
Історія в одному реченні.
У тебе могло бути все.
Міг бути найкращий акцент.
Натомість у тебе всі штами папіломи.
Трагічно. Але він хороший. Відвіз мене додому.
І він дав мені кінчити першим,
що було для нього помилкою,
адже всі романтичні речі, які він міг тоді сказати,
здавалися мені огидними.
Десь під кінець він такий: «Куди мені кінчити?»
А я:
«Не знаю, туди.
Не сюди. Можеш у той рушник, будь ласка?»
Зеконом сили.
Оргазми жорсткі.
Різниця між жіночим та чоловічим оргазмом неймовірна.
Чоловічий оргазм дуже простий.
Як Mario Kart.
Проїдь по треку кілька кіл і ти виграв.
А от жіночий оргазм, з почутого мною,
схожий на лабіринт, на вході якого сфінкс,
і він такий: «Я кажу правду, а мій брат бреше».
А ти повинен розгадати цю загадку,
дійти до центра лабіринту, вбити Мінотавра,
і тоді, можливо, знайдеш ту точку Джі.
Коли ми говоримо про точку Джі,
таке враження, що вона щоночі змінює локацію в тілі.
Як, бляха, Кімната на вимогу. Це божевілля.
Я не думаю, що це може бути так важко.
Дівчину важко змусити кінчити
лише у гетеросексуальних стосунках. Лесбійки так не кажуть,
і мені цікаво, чого тут не вистачає.
Ну, чесно…
Ні, годі.
Я не дозволю цьому перетворитися на аплосміх.
Ви або смійтеся, або аплодуйте, або сидіть тихо.
Не думаю, що змусити жінку кінчити так важко.
Гадаю, я б зміг це зробити.
Так. Випускайте мене на поле.
Гадаю, я б зміг.
Я не сказав би, що мав з цим досвід, але я люблю загадки…
Це як квест кімната.
Перевір кожен кут і забирайся.
Зважаючи на це, леді, підійдете?
Було б чудово, якби ви подали мені пляжний рушник.
Я жартую. А якщо ні?
А якби ви дивилися цей стендап
і такі: «Боже, азійський гей щойно довів жінку до оргазму на сцені».
Хто сказав, що театр помер?
Не я. Ні.
Мені трохи важко так відкрито говорити з вами про секс,
адже купа моїх друзів — гетеросексуали.
Дуже смілива заява. Купа гетеро-друзів.
І коли я розповідаю про своє інтимне життя,
вони завжди такі…
Постійно так. Один обов'язково скаже:
«Джоеле, тобі так пощастило.
Геї постійно трахаються.
Без перестанку.
Якби я був геєм, у мене було б більше сексу».
Ні, не мав би, адже твій вигляд не змінився б.
Річ не у…
Я не розумію. Ти думаєш, що таке камінгаут?
Думаєш, ти вийдеш з шафи, що веде в Нарнію, а Земля
зміститься так, що ми тебе не бачитимемо?
Нам насправді ще складніше.
Тобі такого не захочеться. Це важко.
Але, Бене,
мій новий друже-гетеросексуал,
це був найогидніший акт із трьох. Гадаю, ми обидва погодимося.
Тобі було незручно слухати про гей-секс?
Як геї кінчають?
-Я живу в Західному Голлівуді, тож… -Справді?
То ти…
То в тебе фактично був гей-секс.
Ти вже все бачив.
Цікаво.
Тож ви вже побачили
більшу частину виступу.
Почули багато про моє життя.
Тож, Бене, ось що спитаю…
Я хороший приклад для інших?
Я хороший приклад для людей зі спільноти, яку я представляю?
Молодих азійських
хлопців-геїв?
-На мою думку так. -Чому?
Що в мені такого хорошого?
Гарно вдягаєшся.
Я гарно вдягаюся.
Добре.
Цей засранець дійсно живе в Західному Голлівуді.
Неймовірно. Чудово, Бене.
Але мушу сказати, що є купа людей, які так не думають.
Особливо купа азійців та геїв
не думають, що я добре їх представляю.
Нещодавно я виступав у Фініксі,
і після шоу гей написав мені в приватні:
«Ти паплюжиш спільноту геїв.
Ти показуєш, що ми всі якісь наркомани та залежні від сексу».
Я такий: «Будь ласка».
А він: «Через таких геїв, як ти,
мої батьки не говорять зі мною».
Я знаю.
А я такий: «Боже, мені дуже шкода. Це такий жах.
Але ти єдиний гей, якого знають твої батьки,
тож комусь варто взяти відповідальність на себе.
Пробач, якби вони зустріли мене, вони б зраділи.
«Боже, ми не знали, що вони можуть бути крутими.
Ми думали, вони просто живуть у нашому підвалі».
Але це дійсно важко. Наприклад, Бене, спитаю дещо.
Ти провів вечір,
представляючи всіх білих гетеросексуалів.
Тобі було ніяково?
-Трохи. -Трохи.
От ти один вечір так провів.
А я так живу 11 років.
Це правда. Ось у чому річ.
Я дуже вдячний усім, хто прийшов сьогодні на шоу,
усім, хто хотів, і хто почувається представленим.
Хто бачить себе в моєму досвіді. Це класно.
Але я прийшов сюди не заради цього.
Це не моя першочергова мета як коміка.
Здебільшого я хотів прийти сюди, щоб дуркувати та смішити вас.
А все інше — це побічний продукт.
Тож, зважаючи на це,
я завершу свій виступ жартом,
який і гетеросексуали, і геї, і азійці
так чи інакше просили мене не розповідати.
І він звучить якось так.
Я не думаю, що в геїв сексу більше, ніж у гетеро.
Гадаю, у нас секс просто цікавіший.
У мене був секс у Target, у IKEA.
Люблю покупки. Я стереотипний. Що зробиш?
Але моє улюблене публічне місце для сексу
дуже вінтажне, старомодне.
Я люблю займатися сексом у сауні спортзалу.
Це класно, бо там темно, волого
і геї, як пліснява, процвітають у таких умовах.
У сауні або за холодильником.
Там ми трахаємось.
І нещодавно я обжимався з двома хлопцями в сауні спортзалу.
Ми чудово проводимо час, і заходить група гетеро чоловіків.
Ми розбіглися, як таргани. Бо такий наш соціальний контракт.
А ті чоловіки сіли,
почали говорити про курку і броколі, про що ви там любите говорити.
І тут вони перестали говорити,
і хлопець, який ініціював трійничок,
він організував нашу здибанку,
він подивився на тих чоловіків і сказав щось справді дике.
Він подивився на них і каже:
«Ви збуджені?»
Вони не вірили своїм вухам. Вони почали тремтіти,
ніби на атракціоні «Пірати Карибського моря»
один з аніматроніків подивився їм у вічі.
Вони не могли повірити в те, що почули.
Нарешті один з них зміг вимовити: «Ні.
Я не збуджений.
Ми не збуджені».
І це наче…
Ми вже були ображені.
А потім
цей чоловік,
він встав,
поглянув їм у вічі й сказав те,
чого я ніколи не забуду.
Вибачте.
Він сказав:
«Тоді йдіть звідси».
І вони пішли!
Найбільше божевілля в тому,
що вони, не вимовивши ані слова, встали й пішли з сауни.
І коли він кінчив,
я такий: «Ти справжній приклад для інших».
Дуже вамдякую. Такі от мох думки.
Лос-Анджелесе, дякую вам!
Боже, ви неймовірні!
Переклад субтитрів: Павло Дум'як