Downloaded from YTS.MX
EN NETFLIX KOMEDIE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hej! Wow!
Tak! I er så søde!
Satans, der er mange af jer.
Satans!
Vi har ikke rigtig ventet på det her.
Vi måtte ombooke et par gange.
Det er heller ikke det mindste sted.
Satans, det er fedt at være her. Jeg har turneret dette efterår.
Jeg har været steder som Falun,
Kristianstad,
Boras.
Mig og Boras er ikke de bedste venner, kunne man sige.
Så det er fedt at være tilbage i Stockholm. I Avicii Arenaen!
Wow.
Så, vi måtte rykke showet et par gange.
På grund af pandemien.
Var det ikke bare fedt?
Jeg skal ikke snakke om pandemien, men det meste var lukket ned.
Restauranter var lukkede, komedieklubber var lukkede.
Så de fleste ting var lukket, bortset fra Spy Bar…
…de lod døren stå på klem.
Og jeg løb, som man siger, direkte ind i den.
Stiv som fanden, stod jeg der, med en champagnespand på hovedet…
…og nogen filmede mig.
KNEP OS HÅRDT
Det blev optaget og delt i medierne.
Jeg blev ansigtet på at feste under pandemien.
Jeg var den eneste, som fik lort for det. Ingen andre fik det.
Min agent ringede til mig. "Du skal ikke nævne det i podcasten."
Så, selvfølgelig nævner jeg det i podcasten.
I ved den store pressekonference, som Stefan Lofven holdte,
"Slut med at feste" pressekonferencen…
Den er om mig.
Bare sig mit navn, Stefan, helt ærligt.
Sådan vil man ikke anses af ens premiereminister.
Han skal helst se dig vinde UN Fredspris, eller noget lignende pis.
Nej. Han ser mig være fuldstændig ligeglad midt i pandemien.
Så min eneste hobby, at feste, forsvandt.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Så jeg måtte finde en ny hobby. Hvad gør man? Hvad nu?
Folk fik nye hobbier under pandemien.
Folk begyndte at spille Padel, få børn og alt sådan noget.
Jeg tænkte, "Hvad fanden skal jeg lave? Hvad nu?"
Jeg endte på en scene…
…klædt som en drage…
Jeg fortjener ingen klapsalver, det må jeg sige.
For jer, som ikke ved, hvad jeg taler om,
hvilket jeg håber, der er…
Jeg var med i første sæson af "Masked Singer".
Wow, tak.
Absolut det værste jeg nogensinde har gjort i hele livet.
Jeg gik aldrig med til det.
Jeg mødte produceren forleden, hun sagde, "Jeg husker ikke, at du sagde ja."
"Nej!"
"Fordi jeg ikke gjorde det! Lige pludselig stod jeg der bare."
Det værste nogensinde.
Men jeg har aldrig følt mig tyndere, end da folk troede jeg var Anja Pärson.
"Fuck ja!" Jeg kiggede mig i spejlet.…
Altså…"Okay, jeg har tabt mig."
At tro, at jeg er Anja Pärson,
er som at tro, at Leif GW Persson aldrig ikke er træt.
Det sker aldrig.
Stakkels Anja.
Hun fik en kommentar på Instagram,
"Wow, du er dragen i 'Masked Singer'."
Der er et fucking feletantdyr på scenen.
At tro, at jeg er Anja Pärson…
Seriøst. Det er som at sige, at ens bedste kvalitet er, at man er sød.
Hun har det forfærdeligt over det.
Det var forfærdeligt. Det værste nogensinde.
Men jeg tror, jeg gjorde det, fordi jeg havde en identitetskrise.
Jeg skal sige jer hvorfor. Jeg tror jeg blev kidnappet.
Mærkelig reaktion.
Jeg tror, mine forældre kidnappede mig. Nu skal jeg fortælle jer hvorfor.
for et par år siden, fik min ven recept på noget nyt medicin,
og ville tjekke hendes journal.
Som barn var jeg på hospitalet. Jeg har nogle allergier, og tager medicin.
Sagen er, at jeg ved, det står i journalen.
Det ved jeg. Så jeg tænkte, jeg ville kigge på den for sjovt.
Jeg loggede på online platformen. Der stod intet.
Ikke et eneste ord. Jeg blev mistænksom med det samme.
Jeg ringede til min mor. Nu skal den gamle ko høre for det, tænkte jeg.
Så jeg ringede til hende. "Hej skat, hvordan går det?"
Jeg var sådan, "Jamen, goddag…
…Anette.
Håber alt er vel.
Bare lige et hurtigt spørgsmål…
Mine journaler. Lad os tale om dem. Hvor er de?"
Min mor arbejder i sundhedssektoren.
Hun sagde, "Du skal anmode om at se dem."
Så jeg troede på hende. Jeg ringede til rådgivningslinjen.
Jeg talte med en skøn dame, Birgitta.
Vi kom med det samme godt ud af det sammen. Det var utroligt.
Endelig siger jeg, "Hey, Birgitta…
Kunne jeg måske bare få de journaler?"
Hun sagde, "Selvfølgelig skal du have din journal."
Så jeg gav hende mit CPR-nummer,
og pludselig blev der helt stille.
Jeg sagde, "Hallo, Birgitta? Er du der stadig?"
Så sagde hun, "Johanna, beklager, du har ingen journaler."
"Kom nu, søde Birgitta…"
"Ring til Lena på Vasteras hospital. Jeg er sikker på, at jeg har været der."
Hun sagde, "Beklager, der er intet, jeg kan gøre."
Hun lægger på.
Det var der, jeg begyndte at arbejde for sikkerhedstjenesten.
Jeg indleder en undersøgelse.
Jeg ringer til venner og familie. Jeg ringede til min mormor.
"Kan du ikke huske, at jeg var indlagt?"
Hun sagde, "Nej, Johanna, du har aldrig været indlagt."
Undskyld mig, men den lille so
husker, da min søster fik en stivkrampe vaksine.
Men når jeg er indlagt i tre dage, har hun Alzheimer's.
Jeg ringede til min far. "Du husker, da jeg var indlagt, ikke?"
"Johanna, du har drømt det. Det er aldrig sket."
"Jo, du gav mig noget slik."
"Jeg håber, det var dig. Ellers var det en gammel gris."
Pludselig får jeg en besked fra min onkel. "Lad det ligge, Johanna."
Jeg er ret sikker på, at jeg ikke lader det ligge.
Tingen er, at jeg har været indlagt hele mit liv.
Selvfølgelig ikke hele livet, men mange gange.
Jeg er indlagt lige nu, faktisk. Jeg skal straks tilbage efter showet.
Jeg har et drop backstage.
Jeg har været indlagt mange gange.
Jeg har været allergisk over for tomater hele livet.
Men ingen ville tale om det derhjemme, nogensinde.
Jeg spurgte mine forældre, "Hvornår blev jeg allergisk over for tomater?"
"Tjoh…"
Helt knast.
Men jeg husker en ferie i Portugal.
Der spiste jeg tomater.
Store, portugisiske tomater, tomatsuppe, ketchup…
Jeg husker det så godt. Men efter den tur, sortner det hele.
På tomatfronten.
Hvilket betyder…
…at I kigger på…
…i egen høje person…
…Madeleine McCann.
Jeg er Madeleine McCann!
Jeg synes, jeg ligner hende.
Jeg har stået foran spejlet, og lavet samme ansigtsudtryk.
Åh, jøsses! Jøsses!
Av, av, av!
Det er jo mig!
Jeg har sagt det siden foråret, men politiet gider ikke tage mig ind.
Jeg kan godt se, at der er noget galt med mig.
Noget er galt, men jeg ved ikke hvad.
Jeg ved, hvad der er galt. Jeg har et spejl, bare rolig.
Men jeg har altid… været et sært barn.
Jeg har altid ønsket mig en fisk som kæledyr.
Det var det eneste. Det er værre end en vandrende pind.
Hvem vil have det? Men jeg fik tre fisk, så jeg var glad.
Jeg navngav dem og alt muligt.
Jeg blærede mig i skolen. Jeg sagde,
"Jeg har fisk som kæledyr."
"Og vi har værdighed. Skrid."
Da jeg kom hjem fra skolen, lå mine tre fisk på gulvet.
De var hoppet ud af tanken.
Men mødre gør, som mødre gør… Eller, "Mor."
Vi gik ud og købte tre nye fisk. "Hvem går op i fisk?"
Jeg er så glad. Blærer mig i skolen.
Nogen kaster sten efter mig, hvad ved jeg.
Jeg kommer hjem.
Det samme igen. Mine tre nye fisk ligger på gulvet.
Seks fisk har begået selvmord.
Mordere og psykopater,
ved vi, at som børn systematisk torturerer dyr.
Giver dem lyst til at dø
så jeg har stået ude foran Hinseberg kvindefængslet og råbt,
"Luk mig ind!
Jeg er en af jer!"
Jeg tror seriøst, at jeg er den næste Arboga kvinde.
Sagen er, min ven fik en fisk, da han fyldte 18.
Han var ikke specielt populær.
Han er ikke fra Stockholm, så han var på besøg hos sine forældre.
Han spurgte mig, "Johanna, kunne du ikke godt…
…passe mine fisk?"
Han kendte intet til mine fiskeproblemer.
Ingen anelse. Jeg ville ikke fortælle ham det.
Fuck nej. Og seriøst, det er jo ikke så svært.
"Du skal bare fodre den. Du behøver slet ikke være der."
"Tro mig, jeg er der."
Så, jeg melder mig syg i en uge.
Jeg sidder, og kigger på fisken… Sidder og taler med fisken.
"Du må ikke springe. Lad være med at springe…"
Men fisken overlevede. Bedste dag i mit liv.
Jeg ringede til min mor.
Åh, tak.
Wow!
I klapper af alt, gør I ikke?
Hvad siger det om mig?
Jeg ringede til min mor, og sagde, "Mor, fisken overlevede."
"Måske er der ikke noget galt med mig. Den har det fantastisk."
Min mor sagde, "Det er godt at høre.
Men jeg må fortælle dig en ting."
Så min mor fortalte mig,
"Dine fisk… begik ikke selvmord.
Det var katten."
"Så du vurderede, at det var bedre at sige, det var selvmord frem for katten.
Er du dum?" Siden det, hader jeg katte.
"Ingen undren, at Palme mordet er en gåde, med folk som dig.
Det var fucking katten."
Jeg begynder at lyde lidt skør.
Enten ender jeg bag tremmer, eller som panser.
Det er mine muligheder.
De konservative vil have 3.000 flere politibetjente.
Åh nej. Vi skal bruge 3.000 nye pansere. Ud med det gamle, ind med det nye.
Har I set panserne, vi har?
Vores pansere er på TikTok.
POLITI
Denne mand går frit rundt i vores gader.
Da jeg så det første gang, var jeg klinisk død.
Men jeg tænkte, "Det er bare en video. Han kedede sig på sin pause."
Nej, der er flere.
Se på det ansigt.
Hvordan har han det?
Jeg vil hellere reddes af Kaptajn Underhyler end den idiot.
Forestil dig, at du ringer til politiet, og han dukker op.
"Jeg skal bare lige lave en TikTok."
Savage Love fyren til døde.
Jeg elsker krimier. Jeg kan godt lide "Beck". Kan I lide "Beck"?
Okay!
Elsker "Beck". Så det som barn.
Så, jeg elsker "Beck". Jeg så det med min far.
Jeg var ikke to år gammel eller noget.
"Beck - pigen i rodkælderen."
"Gunvald ville være et godt skrald."
Jeg ved ikke, hvad mine ægte forældre viste mig. Men…
Alle mine venner så Disney, og sådan noget pis. Ikke mig.
Altså, jeg så Ariel.
Det gjorde jeg.
Altså, jeg så Ariel, men kun fordi, jeg så godt kunne lide Ursula.
Hun er den eneste, der indser, at Ariel er en kælling.
Hun har pondus.
Og jeg elsker Micke Persbrandt.
Ja.
Han er min kommende mand. Det er han.
Jeg ved det, han ved det.
Jeg taler ikke om andet i mine interviews.
Han er under identitetsbeskyttelse nu. Sikken skam.
Og hemmelig adresse, så jeg kan ikke tage derhen.
Jeg har elsket ham siden jeg var spæd.
Jeg husker en gang, i skolen, skulle vi tegne vores idoler.
Mine klassekammerater tegnede folk som Markoolio eller Michael Jackson.
Jeg tegnede Micke P.
Jeg har aldrig i mit liv været så omhyggelig.
Aldrig været så forsigtig. Jeg sad der, og tegnede forsigtigt.
Min lærer gik rundt, og kiggede på alle tegningerne.
E-Type, og sådan noget.
Hvem fanden ville tegne E-Type?
Sikket idol.
Min lærer kom op til mig, og sagde…
"Johanna,
hvad er det her?"
Jeg var sådan…
"Det er Micke P.
Er han ikke flot nøgen?"
Det er unormalt at tegne en nøgen Micke Persbrandt i anden klasse.
Nej. Jeg var unormal.
Jeg var forfærdelig på skolebænken. Værre end "Hyper-Adam."
Alle klasser har en "Hyper-Adam". Alle.
Jeg var værre end ham. Forstår I?
Jeg har tænkt på alle de fag.
Som hjemkundskab. Hvad fanden var det? Seriøst.
Man åd. Det var det. Min lærer hed Lisbeth.
Hun gik med Birkenstocks, og brugte kogebøger som tilbehør.
Hun løb mellem klasselokalerne.
Og man kunne opføre sig så svinsk i hjemkundskab, uden at få skældud.
Jeg ville brænde kagerne. Lisbeth ville sige,
"Næste gang bager du dem bare i 10 i stedet for 15 minutter."
"Okay."
Jeg ville ødelægge komfuret. Lisbeth ville sige,
"Du skal bare ringe til reparatøren."
Jeg ville brænde hele det forpulede lokale ned.
Lisbeth glædede sig til, når brandmændene kom.
Man kunne opføre sig så ringe uden at få skældud.
Men hvis man vaskede op under rindende vand…
…ville helvedet bryde løs!
Myndighederne blev tilkaldt, og du måtte ikke fejre jul hjemme.
Og jeg tror, at fordi jeg selv var så sær en unge,
hader jeg, til en vis grad, selv børn.
Jeg hader børn. Punktum.
Delvist fordi jeg var en sær unge, men også på grund af mit første standup show.
Mit første standup show var for Associationen for Unge Allergikere.
Socialt selvmord, helt sikkert.
De holdte en konference,
og min ven blev spurgt, om han kunne gøre det.
"Vi holder en konference, fra 18 til 35-års alderen.
Vi ville elske at have noget standup."
De spurgte, om han kunne klare 40 minutter.
Han sagde, "Nej, det har jeg aldrig gjort.
Men min ven vil rigtig gerne prøve. Måske kunne vi lave 20 minutter hver."
Så jeg sagde ja til det. Må jeg tilføje, at det var i Orebro.
Et røvhul af et sted.
Jeg skriver 20 minutters materiale, om
hvor meget jeg hader allergikere.
Vi kommer derhen, jeg er super tilfreds med mit første show.
Da jeg går ind, ser jeg 30 par sko i ti-års størrelse.
Jeg ser dem, og tænker, "Hvad fanden foregår der?"
Min ven havde lige været med i Eurovision.
Jeg ser alle de her børn der løber mod os…
"Ryk dig, tykke!" "Hvad fanden foregår der?!"
Jeg går i panik, jeg er blevet snydt.
Vi er på en lejrskole, for børn uden venner.
Børn som siger, "Er du også allergisk over for blomster?" Der er vi.
Jeg tænker, "Jeg har skrevet 20 minutter, om hvor meget jeg hader de her børn.
Det kan jeg jo ikke sige. Det kan jeg bare ikke."
Men jeg gjorde det alligevel.
Så jeg går op på scenen.
Det første jeg siger, er at peanut allergikere bør dø.
Felix på første række begynder at græde.
Så siger jeg, "Du ved, når du sutter pik…"
Nej!
Det gør de ikke, Johanna! De er ti år gamle! Er du dum?
Vi skulle også overnatte der.
Forestil jer stemningen til morgenmad. Det var ikke fedt.
Så jeg er ikke så glad for børn. Sagsøg mig.
Hvilket ikke er super, fordi min søster har to børn.
Jeg havde troet, at en ville være nok.
Men hun valgte at presse endnu en ud.
Når det så er sagt, kan jeg bedre lide den nye.
Hun er et halvt år gammelt. Hun taler ikke. Det er perfekt.
Den anden er fire. Hun forstår ikke ironi… overhovedet.
Vi står bare og stirrer på hinanden.
"Ryk dig."
Min søster var sindssyg, da hun var gravid.
Hun slugte alle graviditetsmyterne.
Hun ville komme og sige, "Johanna, tjek min graviditetsglød."
"Ja, du sveder.
Altså, du drypper."
"Se på mit hår. Så langt, tykt og glansfuldt."
"Det er fedtet, Emelie.
Du har ikke været i bad i ni måneder. Hvad snakker du om?"
"Se, mine bryster er så store."
"Du ligner en ko."
Men nu vil hun redde verdenen. Hun vil være den nye Greta.
Altså, vi har alle drømme og mål, men der må være en grænse.
Hun taler om at blive donor.
Er I donorer? Klap, hvis I er.
Der er et par stykker.
Jeg kan se dig kigge væk… Jeg kommer efter dig.
-Hvor gammel er du? -Treogtyve.
Hvor længe har du været donor?
Tre år. Hvorfor blev du det?
Du ved det ikke?
Perfekt.
Hvad sagde du?
"Det skal man."
Er det sådan, du beslutter dig for ting? "Det skal man."
Det er en ret stor beslutning, at lade folk hakke i dig.
Er du også blevet kidnappet? Det er som om vi har…
Vi er ens.
Eller er det mest for samvittighedens skyld…?
Hvad har du ellers meldt dig til?
WWF? Donerer du penge hver måned?
Nej, det gør du ikke. Det kan jeg se.
Måske til Bianca Ingrosso.
CAIA?
Utroligt. Tak.
Tak! Godt at have dig med os. Jeg er ikke donor.
Og jeg skal fortælle jer hvorfor.
Forskning tyder på, at den, som modtager dine organer,
måske arver behov og følelser af donoren.
Jeg nægter at udsætte nogen for min organer. Seriøst.
Forestil dig, at du får min lever.
Du er fucked fra starten af.
Tag en andens. Tag Jockibois.
Han har samtlige diagnoser, der findes, og taber sin baby ned af trapperne…
Han ser ikke showet i dag, det er fint.
Han er ude og jagte spøgelser eller noget.
Ingen skal få for mine organer.
Jeg har for mange sære tanker.
Ingen skal tænke sådan. For eksempel:
-Kan I lide skaldyr? -Ja!
Selvfølgelig. Jeg elsker det.
Men at spise det, er lidt ligesom analsex.
Hallo?
Det er noget af en rejse, fra tanke til gøren.
Meget arbejde…
…for meget lidt nydelse. Altså…
Kun kvinderne klapper.
Præcis!
Jeg står om aftenen, og bare…
"Gider jeg i aften? Er det det værd?"
Og dine hænder lugter noget så fælt.
Man vil have en vådserviet. Med citronduft.
Hvis jeg kunne få en vådserviet med citronduft, ville jeg være klar.
Andre tanker som ingen bør have, fordi det udgør en fare for samfundet.
Folk har utrolige tanker, men ikke mig.
Mit hjertebarn er faktisk… guleroden…
…inden i…
…guleroden.
Der er faktisk en gulerod inden i guleroden…
…Det er så lækkert! Det er fucking sindssygt.
Du tager en bid af guleroden,
og der er en lille stilk.
Det er sindssygt.
Det er så sødt. Som et Kinder Æg. Det er det bedste koncept.
Guleroden i guleroden er lidt som omskårede mænd.
De har fjernet den dårlige del…
…men beholdt det gode.
Når man er sammen med nogen, som er omskåret, behøver man ikke…
…at hive den op, gøre den rent, fjerne jorden…
Altså det behøver man ikke at gøre. Det er det bedste.
Jeg kan ikke donere mine organer. Jeg var født i 90'erne.
Jeg går ud fra, at her er flere 90'er børn.
Ja.
Vi 90'er børn er…
…det værste på denne jord.
Os, som var født i 90'erne, siger, "Jeg har en fransk altan."
Og de er sådan, "Det er bare et stort vindue, luk røven."
90'er børn tror, at Malala er Simbas mor. Det er der, vi er.
90'er børn bliver influencere.
Det er det, vi bliver.
Vi har influencere, der kalder sig for iværksættere.
Lad lige den lande.
De kalder sig for iværksættere, når de laver mobilcovers
med Ideal of Sweden.
Granit på dem alle. Seriøst.
Hvad ville du helst stå for? Palm mordet eller granit coveret?
At kalde sig for iværksætter, når du laver mobilcovers,
med Ideal of Sweden.
Det er som at sige, at en der arbejder med Foodora arbejder med spinning.
Vi tænker så højt om os selv.
Jeg så et program der hed "Catfish".
Det handler om folk, der har været sammen i evigheder, uden at mødes.
Der var en 90'er unge med, han havde haft en kæreste i ti år.
De var forlovede, men havde aldrig mødtes.
To fyre kom, og hjalp ham med at finde personen, så de kunne mødes.
De spurgte ham, "Hvorfor har I ikke mødt hinanden?"
Han sagde, "Nej, hun har for travlt."
Spontan reaktion: på ti år?
Mon ikke man kan finde en lille stund i skemaet?
De var sådan, "Okay, men I har talt i telefon?"
Han var sådan, "Nej, men jeg har hørt hendes stemme."
De spurgte, "Hvad fanden foregår der?"
Til sidst siger de, "Vi os, hvem hun er."
Han siger, "I kommer ikke til at tro det."
"Det er Katy Perry." "Helt sikkert."
Mest sandsynlig til at ende med Katy Perry. Not.
Vi tænker så højt om os selv. Hvis ikke influencere, laver vi alt muligt andet.
Jeg mødte en fyr til en fest,
og han begyndte at tale om sig selv.
Det sker aldrig.
Vi talte om arbejde, og jeg sagde, "Jeg er komiker."
Han sagde, "Det er mærkeligt."
Jeg sagde, "Tak."
Så jeg spurgte, hvad han lavede.
Han sagde, "Jeg beatboxer."
"Undskyld? Altså ikke din hobby, men dit arbejde?"
"Det er mit arbejde."
"Okay, du spiller trommer med munden. Det er det, du gør."
Han fortalte mig, at han ses med en "luftcoach" en gang om ugen.
Fordi "vejrtrækning er vigtigt for droppet".
Ingen kan høre forskel. Seriøst.
Han ville være den bedste i verden.
I er kun to, det er ikke så svært. Fyr den af.
Så fortalte han mig, at han udgav en demo.
"Vil du høre den?"
"Nej."
Det sagde jeg ikke.
Jeg sagde, "Beklager, jeg har ingen høretelefoner. Sorry, mand."
Så sagde han, "Jeg kan spille det live, hvis du vil."
Klart.
Så jeg stod i tre minutter,
og håbede på, at han ville få et astmaanfald.
Hvordan groover man med til beatboxing?
Jeg stod der… "Jeg må hellere svaje lidt. Jeg svajer lidt."
Jeg svajede lidt. Så tænkte jeg, "Løft armen", så jeg løftede armen.
Jeg tænkte, "Jeg er lidt for stille."
"Jeg kan ikke beatboxe, men må gøre noget." Så jeg sagde "Yeah."
"Uh-huh."
"Skrrt." Ja, du ved.
Jeg har aldrig følt mig mere hvid i mit liv.
Jeg har aldrig groovet med til beatboxing.
Det er som at se folk der rider på heste.
Hvad fanden siger man? "Flot hop." Hvad ved jeg.
Det var som en gidseltagning uden pistoler.
Jeg havde det som en kobra, der steg op fra en spand. Seriøst.
Forstår I? Du har en søn.
En dag kommer han hjem, og siger,
"Mor, jeg ønsker mig en luftcoach til min fødselsdag."
"Ved du hvad, David?
Jeg giver dig en luftriffel, så kan du skyde dig selv i hovedet."
Men vi dyrkede sex.
…så, du ved… Ja.
Er de her gardiner røde? Ville I sige det?
Jeg har faktisk svært ved at se jer i øjnene.
Jeg skammer mig lidt.
Men det gik godt. Han fulgte mig hele vejen hjem, hvilket var sødt af ham.
Vi gik indenfor, og låste døren.
Jeg sagde, "Du går ingen vegne.
Du kan beatboxe mig til døde, jeg er ligeglad."
Vi skulle til at knalde, og du ved, forspillet…
Man skal sutte pik.
Men der er andre ting, jeg hellere vil. Bare så I ved det…
…men jeg er blot menneske, så jeg gjorde det.
Jeg gik ned på knæ…
Nu kigger jeg ingen i øjnene. Nej.
Jeg gik ned på knæ, og forberedte mig på at…
…kaste op, og ikke kunne få vejret…
…få lidt hold i nakken.
Jeg var forberedt på alt.
Så, jeg sætter mig, og…
…"kom i gang" lyder forkert.
Jeg satte skub i festen. Det er bedre. Jeg satte skub i festen.
Efter et stykke tid, mærker jeg en hånd…
…på…
Ja… mit…
…hovede…
Og den begynder at ælte.
Han gør sådan her. Det er som en fucking tornado.
"Hvad fanden foregår der?!"
Jeg turde ikke sige, "Stop! Min krop!"
Jeg tænkte, "Vi hygger os sådan."
Så det fortsatte bare. Efter et stykke tid, havde jeg fanget rytmen.
Spil "La Macarena". Lad os fucking gøre det her.
Men jeg blev svimmel af det. "Hvor fanden er jeg henne?"
"Er jeg med mine ægte forældre?" Den slags tanker…
Efter et stykke tid, tænkte jeg, "Jeg må vide, hvad der foregår dernede."
Jeg indså, jeg sad med munden fuld…
…og fik hårmassage.
Det er ikke en fucking spa.
Havde jeg spillet ham af med højre hånd,
havde min venstre hånd fået en massage.
69'eren… "Må jeg bede om en fodmassage?"
Det har rørt mig for livet.
Nu, når jeg tager til frisøren, og de begynder at vaske mit hår…
Jeg fandt så ud af, at jeg enten havde klamydia eller urinvejsbetændelse.
Det viste sig at være begge.
Jeg måtte bestille en klamydiaprøve, fordi jeg nægter at tage til gynækolog.
Jeg vil ikke se hende i øjnene, og sige, jeg har festet. Jeg nægter.
Så jeg bestilte en prøve, og modtog en hvid kuvert.
En klamydiaprøve og et kondom.
Ingen note.
Sikket udsagn.
"Værsgo, lille luder." Det er virkelig…
Men, dum som jeg er, spildte jeg tubens indhold.
Så jeg kunne ikke tage prøven. Jeg måtte bestille en ny.
Det samme igen: Hvid kuvert, en prøve, og tre kondomer.
Kan I forestille jer, hvor meget de har snakket om mig?
Næste gang får jeg en dildo.
Med en note, "Lad være med at knalde rundt."
Det er som at sælge julemærker. Jo flere du sælger, jo større gevinst.
Næste gang får jeg en "Satisfy Pro." Det bliver fedt.
Timingen var ikke fantastisk.
Jeg ved ikke, om der nogensinde er god timing for klamydia.
Det var irriterende. Det var lige inden jeg tog til Costa Rica…
…for at lære at surfe.
Jeg havde haft travlt på arbejdet, og var virkelig træt.
Jeg skulle finde roen, og mig selv, og så videre.
Det tager 34 timer at rejse til Costa Rica.
Roen var væk da jeg ramte London.
Når jeg ankommer, har pigerne shorts og tanktops på.
De snacker på mysli.
"Perfekt. Jeg skal tabe 40 kg på to minutter. Det bliver fedt, det her."
Det første, de spørger, er, "Har du surfet før?"
"Hvad fanden tror du? Jeg ligner en bowler. Er du dum?"
Første dag står vi op kl. 05:30, og dyrker yoga.
For mig, er yoga søvn.
Tænd et stearinlys og jongler nogle mangofrugter.
Vi skulle stå i nedadvendt hund, planken med numsen i vejret,
i 45 minutter, og trække vejret.
Jeg gispede efter vejret.
Der var en surfgaranti.
"100% chance for, at du lærer at surfe."
Det stod på hjemmesiden.
"100% chance for, at du lærer at surfe."
De har ændret det til 99%.
Surfere er de værste mennesker, jeg nogensinde har mødt.
De ville stå op om morgenen… "I dag tog jeg nogle grønne bølger."
"Og jeg tog ecstasy. Luk røven."
Det var forfærdeligt.
Jeg tog derhen for at finde mig selv. Jeg anede ikke, hvor jeg var.
Da jeg kom hjem var jeg, "Hvad gør jeg nu? Læser horoskop?"
Læser nogen horoskop her? Klap jeres hænder.
Ja. 3000 idioter.
Tak for, at I kom.
Jeg læser også horoskop.
Jeg er med jer, men jeg er ikke sikker på, at I vil have mig.
Jeg elsker horoskoper. Idéen om, at noget godt nok skal ske på et tidspunkt.
Nogen er lige blevet fyret.
Jeg elsker horoskoper, men ikke når de handler om planeter og sådan noget.
Jeg er ligeglad. Først vil jeg vide, om nogen er vild med mig?
To, bliver jeg rig?
Tre, finder mine forældre mig nogensinde?
Det er det eneste, jeg vil vide.
Jeg tog til en spåkone for nogle måneder siden.
Jeg ankommer, og det første hun siger…
"Jeg kan se… du sidder i et hus… helt alene."
"Okay, top fedt.
Jeg har betalt for en time. Det skal nok blive sjovt."
"Nej, nej, du vil kunne lide det."
"Jeg har intet valg, vel?!"
Så kom vi til det sjove, hvor jeg skulle stille ja eller nej spørgsmål.
Hun kunne tale med englene, eller hvad end hun sagde, hun kunne.
Hvor nemt.
Jeg tror ikke, at man har skype deroppe, men så længe hun tror på det.
Hun sagde, "Stil et ja eller nej spørgsmål, og jeg vil besvare det."
Jeg tog det alvorligt. " Okay, jeg stiller et brændende spørgsmål."
Jeg sagde, "Bliver jeg nogensinde panser"
Hun tog sine tarot kort frem. "Spiller vi Uno nu?"
Hun sagde, "Jeg lægger kortene ud.
Hvis der er 13 kort, er det et nej.
Hvis der er mindre end 13, er det et ja."
"Fint nok, gør, hvad du skal gøre."
Hun lægger kortene ud, og siger,
"Hmmm. Ja, der er 13 kort…
… så det er et nej."
"Jeg så dig tælle! Jeg er ikke dum!"
Så siger hun, "Du dater de forkerte fyre."
"Tak, det ved jeg godt! Jeg har datet en, som boede i en trailer."
Det passer. Jeg datede en fyr, som boede i en trailer.
Det var da jeg boede i Vasteras, min hjemby.
Jeg var på bar. Han kom op til mig, og sagde,
"Vil du med hjem til mig?"
Jeg tænkte, "Det spørgsmål får jeg ikke igen.
Så nu siger jeg ja til livet."
Så vi stiger på en bus.
Nummer 309 mod Hoganas. Jeg har aldrig hørt om stedet.
Vi kører i 20, 30 minutter…
Hvis du inviterer nogen hjem til dig, skal du bo i byen.
Du kan ikke forvente, at jeg krydser grænsen. Jeg nægter.
Så vi sidder på bussen. Efter 45 minutter, når vi en mørk grusvej.
Han siger, "Her skal vi af."
"Er du sikker?"
"Ja, stå af."
"Okay, fedt. Jeg bliver kidnappet igen. Super."
-Jeg elsker dig! -Tak.
Det er nok ham.
Tak for, at du kom.
Så vi står af bussen. Jeg indser, det er åndssvagt
at prøve at løbe væk fra ham.
Ved I, hvor hurtigt jeg løber?
En lystig slentren er mit hurtigste.
Det er kulsort. Vi kan ikke se noget.
Han tager en lommelygte frem fra jakkelommen.
Han havde en lommelygte med på bar!
Det er et rødt flag, om noget.
Der går vi, som to blinde personer. "Hvad foregår der?"
Vi kommer til trailerparken.
Han siger, "Her bor jeg."
Okay…
"Det kunne du måske godt have sagt før."
Men vi fortsatte med at se hinanden. Sjovt nok.
Det var svært at fortælle mine forældre, hvor han boede.
Der var noget ved det… "Jeg kan ikke sige det endnu."
En aften spurgte mine forældre mig, hvor jeg skulle hen.
Jeg sagde, "Jeg skal hjem til Felix."
"Felix bor på landet, ikke?"
"Ja sådan cirka. Lidt længere ude."
"Skal vi køre dig?"
"Nej for satan! Jeg tager bussen til Hoganas."
"Det er fint." "Bor han i en villa, eller…?"
"Ikke rigtigt en villa… Der er kun en etage."
"Okay, en bungalow?" "Det ville jeg nu ikke sige…"
"Okay, et rækkehus?"
"Der er i hvert fald huse på rækker."
"Så det er en lejlighed? Kom nu, hvad…?"
"Det er en lejlighed på hjul, hvad kan jeg sige?"
"Du dater en hjemløs. Godt gået. Tillykke."
Han havde så mange røde flag. Han elskede også hybensuppe.
Hvorfor ikke bare slå op? Seriøst.
En aften var jeg på vej hjem til ham, og han skrev til mig,
"Johanna, kunne du…
"…ikke godt købe noget hybensuppe på vejen?"
"Selvfølgelig skal min fyr have hybensuppe!"
Jeg går normalt ikke i butikker, medmindre jeg ved, hvor ting står,
fordi jeg kan ikke finde ting.
Medarbejderne er virkelig interesserede i os. Os, som bare vil shoppe.
Men det var så pludseligt,
at jeg går ind, og aner ikke hvor suppen er.
Jeg har ingen anelse. Er det varmt eller koldt?
Er det med mælk eller gelatine?
Jeg leder efter det, men jeg kan ikke finde det. Okay, jeg må spørge.
Jeg må bare spørge.
Jeg ser en pige, der arbejder i butikken.
Jeg går op til hende, og siger, "Jamen goddag med dig."
Det sagde jeg overhovedet ikke. Hvorfor ville jeg sige det?
Jeg sagde vel… "Goddag." "Hej."
Og hun sagde, "Hej."
Samtalen var slet ikke så lang.
Jeg sagde, "Må jeg stille et spørgsmål?"
Hun sagde, "Ja, selvfølgelig, hvad som helst."
Endelig siger jeg, "Jeg ville høre…
Hybensuppen, hvor er den? Du behøver ikke at følge efter mig!"
Og hun siger… "Ja! Lad os tage hen til hybensuppen!"
Det er en walk of shame i butikken.
"Hvorfor gør du det her?!" De vil tage mig med til Narnia.
Er du dum? Bare fortæl mig, hvilken gang den er på! Det er for meget.
Jeg hader også Systembolaget.
Det er forfærdeligt. Jeg ønsker, at sprutten kommer til mig. Det er alt.
Men jeg skulle til middag, nok med den forpulede trailerfyr.
Og når man fylder 20,
skal man tage blomster eller vin eller sådan noget pis med.
Jeg ved intet om vin, men okay, jeg køber noget.
Jeg går hen til vinen. Jeg kigger på alle rødvinene, tjekker mærkaterne,
og hvilken flaske er dyrest. Det er det eneste, jeg kigger efter.
Jeg kigger på en flaske, og en dame nærmer sig.
Hun siger… "Hmmm, jeg så lige på den vin."
"Okay?"
"Ved du, om den går godt med kød?"
Aner det ikke. Jeg drikker Red Bull og vodka i weekenden.
Det er som Penny Parnevik der spørger hendes forældre om prævention.
Hun har 15 millioner søskende.
Jeg var single i en god stund.
Nu har jeg heldigvis fundet en fyr, tro det eller ej.
Åh, tak.
Han forlader mig snart, men det er okay.
Jeg bliver her.
Jeg var single i lang tid.
Jeg er virkelig dårlig til at date. Har I Tinder?
Ikke så mange ud af ti tusind.
Hvis jeg finder jer på Tinder senere, slår jeg jer alle sammen ihjel.
Ingen vil indrømme det, og nu virker det, som jeg skal indrømme, meget værre.
Jeg havde Tinder Gold.
Det var hånende, jeg hørte det godt.
Tinder Gold lader dig se, hvem der har liket dig,
og lader dig vælge. Du kan tage udenlands.
I appen, ikke eskorten.
Tinder Gold koster 200 kroner om måneden.
Det er dyrere end strøm.
Jeg kunne have reddet tre børn om måneden, ifølge Unicef.
Nej, det er ikke noget for mig.
Min grund til at få Tinder Gold, var for at spare tid.
Ja, klart. Spare tid ved at swipe rundt i Australien.
Men jeg var sindssyg, da jeg begyndte at date min nuværende kæreste.
Jeg bliver sindssyg når jeg dater.
Hvis ikke han svarede mig i ti minutter…
Gik jeg amok.
Totalt amok. Jeg kunne stå med en ven, og så…
"Okay."
"Okay!"
"Okay, så!"
"Det er slut. Det var det. Jamen, jamen."
Og min ven sagde, "Nu starter det igen."
Og hun var sådan, "Johanna, har I snakket i dag, eller…?"
Og jeg var sådan, "Ja, vi har snakket."
"Så I snakker?" "Nej. Vi gjorde, men ikke mere. Ser du?"
"Okay, men hvis I har snakket i dag, ved du måske, hvad han laver."
"Ja.
Han er til begravelse.
Han er til en fucking begravelse. Felicia er fucking død.
Han var den første der kom. Han har købt blomster.
Køber han blomster til mig? Nej. Men til Felicia, ja.
Han knepper hende lige nu.
Han knepper hende i kisten, jeg ved det."
Og mine venner ville sige…
"Du ville nok vide det, hvis han ville kneppe lig."
"Man ved aldrig.
Jeg havde kneppet Micke død eller levende, det gør ingen forskel."
Tak, I er så søde.
Inden jeg mødte min kæreste,
undrede jeg mig over, hvordan det var at kneppe en med astma.
Folk har altid astma, indtil man dyrker sex.
Man har aldrig hørt nogen sige, "Jeg har astma,
så jeg har inhalatoren med mig."
Det har man aldrig hørt.
Jeg anede ikke, at min kæreste havde astma.
Men når man skal til at dyrke sex med en, man kan lide,
vil man have, at det er godt.
Jeg gik all in. Barberede hele kroppen.
Jeg fugtede min hud. Spiste ananas i ugevis.
Løb hen til apoteket, og fandt… Eller, jeg løb ikke.
Jeg gik hen på apoteket, og fandt noget der hed kusse deo.
Nej, det gjorde ej. Det hed intimspray.
Jeg købte et par flasker.
Jeg brugte den første. "Nej, jeg tager også den anden.
Jeg kan lige så godt tage den tredje."
Men hvad jeg ikke vidste, var at folk med astma…
…har svært ved… dufte…
…og parfumer, og sådan noget.
Så han…
…gik ned på mig.
Pludselig kunne jeg mærke, at han begyndte at ryste.
Hvilket var det fedeste, jeg nogensinde har mærket i hele mit liv.
I ved lufttryksvibratorer? Jeg tænkte, "Han har taget et kursus.
Han har lært at gøre det med munden. Fedt for mig."
Så jeg lader ham fortsætte, indtil han begynder at hoste.
Hvilket også er den bedste oplevelse af mit liv.
Fyre, hvis I ikke har hostet i jeres dames fisse, så gå hjem og gør det.
Corona er det bedste der er hændt mig.
Jeg var klar ved det første Coronaudbrud.
Hvis nogen hoster på en bus, "Du skal med mig hjem."
Anders Tegnell, "Alle skal vaccineres."
"Fucking kvindehader."
Jeg tror også, jeg er hetero, fordi jeg har en fobi.
Det hedder trypofobi, og det er når man er bange for huller.
Jeg hader huller.
Jeg har det som om, at ting kommer ud af dem.
Ligesom TikTok panseren.
Jeg tror, at hvis jeg slikkede en pige, ville jeg tænke "Næh!".
Hun kunne true mig med fissen.
"Hvis ikke du går ud med skraldet, ved du, hvad der sker."
Jeg hader huller, alle slags huller.
Jeg tog hjem til min mor og søster, for at fortælle dem det.
Det var en alvorlig samtale. "Sæt jer, jeg må fortælle jer noget."
De var meget bekymrede. Jeg sagde, "Okay, øh…
Jeg har trypofobi.
Og det er meget svært for mig."
Min søster sagde, "Johanna,
Jeg har også trypofobi.
Jeg tror det løber i familien."
"Jamen, jeg er fra Portugal, så det ved jeg ikke noget om."
Tak! Tak, Avicii Arena. Tak for, at I kom!
I er fantastiske!
Tak!
Tekstet af: Amelia Paquin