Downloaded from YTS.MX
NETFLIXOV HUMORISTIČNI SPECIJAL
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bok! Opa!
Hvala vam! Divni ste!
Čovječe, koliko vas ima.
Jebote!
Stvarno nismo ovo očekivali.
Morali smo nekoliko puta rezervirati iznova.
Ovo čak nije ni najmanja dvorana.
Čovječe, divno je biti tu. Bila sam na turneji ove jeseni.
Posjetila sam mjesta poput Faluna,
Kristianstada,
Borasa.
Moglo bi se reći da mi Boras baš i nije sjeo.
Pa, divno je biti opet u Stockholmu. U Avicii Areni!
Ajme.
Dakle, morali smo pomaknuti ovaj šou nekoliko puta.
Zbog pandemije.
Nije li to bilo sjajno?
Neću govoriti o pandemiji, ali većina mjesta bila je zatvorena.
Restorani su bili zatvoreni, stand-up klubovi.
Dakle, većina mjesta je bila zatvorena, osim Spy Bara…
…koji je imao odškrinuta vrata.
Zaletjela sam se kroz njih, takoreći, punim gasom.
Pijana k'o letva, stajala sam tamo s kantom šampanjca na glavi…
…i snimili su me.
JEBI NAS BRUTALNO
Snimili su me i poslali to medijima.
Postala sam simbolom partijanja tijekom pandemije.
Samo su po meni srali zbog toga.
Nazvao me moj agent. „Nemoj to spominjati u podcastu.“
Pa sam to spomenula u podcastu.
Znate onu slavnu presicu Stefana Lofvena,
poznatu kao „Nema više partijanja"…
Bila je riječ o meni.
Samo reci moje ime, Stefane, ozbiljno.
Ne želite da vas premijer vidi takve.
Želite da gleda kako primate UN-ovu nagradu za mir ili neko takvo sranje.
Ali ne, mene gleda kako kršim sve pandemijske mjere.
I tako je moj jedini hobi, partijanje, otišao u dim.
Nisam znala što bih.
Trebao mi je novi hobi. Čime ću se sad baviti? Što sad?
Ljudi su u pandemiji smislili nove hobije.
Počeli su igrati skvoš, praviti djecu i slične gluposti.
Mislila sam: „Što da radim, dovraga? Što sad?“
Na kraju sam stajala na pozornici…
…u kostimu zmaja…
Ne zaslužujem aplauz, zbilja.
Za one koji ne znaju o čemu pričam,
a nadam se da ima takvih…
bila sam u prvoj sezoni Masked Singera.
Ajme, hvala.
Bila je to apsolutno najgora stvar koju sam učinila u životu.
Nikad nisam pristala to učiniti.
Prošli tjedan srela sam producenticu. Rekla je: „Ne sjećam se da si pristala.“
„Ne!
Jer jebeno nisam! Odjednom sam se tamo našla.“
Najgori potez ikad.
Ali nikad se nisam osjećala tako mršavo kao kad su mislili da sam Anja Pärson.
„Jebote, da!“ Pogledala sam se u ogledalu…
Mislim… „Okej. Izgubila sam par kila.“
To da sam ja Anja Pärson
jest kao misliti da se Leif GW Persson nikad neće umoriti.
To se nikad neće dogoditi.
Jadna Anja.
Na Instagramu su joj napisali:
„Ideš, ti si zmaj u Masked Singeru.“
Na pozornici je jebeni slon.
A ne Anja Pärson…
Ozbiljno. Kao da kažeš da ti je ljubaznost najjača strana.
Zbog toga se osjeća grozno.
Bilo je zbilja strašno. Najgora stvar ikad.
Ali mislim da sam to učinila zbog male krize identiteta.
Reći ću vam zašto. Mislim da su me oteli.
Čudna reakcija.
Mislim da su me moji starci oteli. Reći ću vam zašto.
Prije par godina, mojoj prijateljici propisani su novi lijekovi
i željela je provjeriti svoju medicinsku dokumentaciju.
Kao dijete sam bila u bolnici. Alergičarka sam i uzimam terapiju.
Znam da to mora biti u medicinskoj dokumentaciji.
Pa sam htjela pogledati, iz čiste zajebancije.
Logirala sam se na portal zdravlja. I ničeg nije bilo.
Ni jedne jebene riječi. Odmah sam postala sumnjičava.
Nazvala sam mamu. Mislim si, sad ću staroj održati lekciju.
Nazovem, a ona će: „Hej, dušo, kako si?“
A ja ono: „Pa bok…
…Anette.
Nadam se da si dobro.
Moram te nešto pitati…
Moja medicinska dokumentacija. Gdje je?“
Mama radi u zdravstvu,
pa je rekla: „Moraš zatražiti svoju medicinsku dokumentaciju.“
Povjerovala sam joj i nazvala službu za korisnike.
Javila se super ljubazna Birgitta.
Odmah smo kliknule. Nevjerojatno.
Konačno sam rekla: „Hej, Birgitta…
Ne mislite li da bih trebala samo… dobiti tu dokumentaciju?“
„Naravno da možete vidjeti svoju medicinsku dokumentaciju.“
Pa sam joj dala svoj OIB,
ali odjednom je ušutjela.
„Halo? Birgitta? Jeste li još uvijek tu?“
Onda mi je rekla: „Johanna, žao mi je, ali nemate medicinsku dokumentaciju.“
„Hajde, draga Birgitta…
Nazovite Lenu u bolnici Vasteras. Bila sam u bolnici, to sigurno znam.“
„Žao mi je. Ne mogu vam pomoći.“
Spustila je slušalicu.
Tako sam počela raditi za tajne službe.
Započela sam istragu.
Zvala sam prijatelje i rodbinu. Nazvala sam baku.
„Sjećaš li se da sam bila u bolnici?“
A ona će: „Ne, Johanna. Nikad nisi bila u bolnici.“
Žao mi je, ali ta se mala kučka
sjeća kad mi je sestra cijepljena protiv tetanusa,
ali kad ja završim u bolnici, ona dobije Alzheimera na tri dana.
Nazvala sam tatu. „Sjećaš se kad sam bila u bolnici, zar ne?“
„Johanna, sanjala si. To se nikad nije dogodilo.“
„Dogodilo se. Dao si mi bombon.
Nadam se da si to bio ti, a ne neki stari prdonja.“
Odjednom, stiže poruka od strica: „Prestani kopati po tome, Johanna.“
Posve sam sigurna da ću i dalje kopati po tome, samo da znaš.
Stvar je u tome da sam cijeli život po bolnicama.
Ne, naravno ne baš cijeli život, ali često.
Zapravo sam i sad u bolnici i moram se vratiti nakon nastupa.
Iza pozornice imam infuziju.
Bila sam u bolnici mnogo puta.
Cijeli sam život alergična na rajčice.
Ali moji o tome nisu htjeli razgovarati.
Pitala sam ih: „Kad sam postala alergična na rajčice?“
„Pa…“
Posve suludo.
Sjećam se ljetovanja u Portugalu.
Jela sam rajčice.
Velike portugalske rajčice, juhe od rajčica, kečap…
Prokleto dobro se tog sjećam.. Ali nakon tog putovanja, sve se zacrnilo.
Po pitanju rajčica.
Što znači…
…da pred vama…
…stoji…
…Madeleine McCann.
Ja sam Madeleine McCann!
Mislim da joj sličim.
Stajala sam pred ogledalom praveći istu grimasu.
O, čovječe!
Ajajaj!
To sam ja, dovraga!
Od jesenas to govorim, ali policija me ne sluša.
Vidim da nešto sa mnom nije u redu.
Nešto ne valja, ali ne znam što.
Znam što ne štima. Imam ogledalo, ne brinite.
Ali uvijek… Bila sam čudno dijete.
Oduvijek sam samo željela imati ribicu za kućnog ljubimca.
Samo to. Gore su od onih kukaca nakaznika.
Tko bi to želio? Ali dobila sam tri ribice. Bila sam presretna.
Dala sam im imena i sve.
Hvalila sam se njima u školi. Rekoh:
„Imam ribice.“
„A mi imamo dostojanstvo. Gubi se.“
Kad sam se vratila doma, moje tri ribice bile su na podu.
Iskočile su iz akvarija.
Ali mame su mame… Mislim, „Mame“.
Otišle smo kupiti tri nove ribice. „Koga briga za one ribice?“
Bila sam jako sretna. Hvalila sam se po školi.
Netko me gađao kamenjem. Ne mogu se sjetiti.
Vratila sam se doma.
Opet ista stvar. Moje nove tri ribice leže na podu.
Šest ribica počinilo je samoubojstvo.
Ubojice i psihopati,
znamo da kao djeca sistematski muče životinje
toliko da požele umrijeti.
Stajala sam pred ženskim zatvorom Hinseberg i vikala
„Pustite me unutra!“
Jedna sam od vas!
Mislim da sam sljedeća žena masovni ubojica. Ozbiljno.
Stvar je u tome da je moj prijatelj dobio ribicu za 18. rođendan.
Nije bio popularan.
Nije iz Stockholma, pa je došao posjetiti roditelje.
Pitao me: „Johanna, možeš li, molim te…“
„…pričuvati moju ribicu?“
Nije imao pojma o mojim ribljim problemima.
Uopće. I nisam mu htjela za njih reći.
Jebeno nisam. Pa što, nije to težak zadatak.
„Samo je moraš hraniti. Ne moraš biti s njom.“
„Vjeruj mi, bit ću.“
Otvorila sam bolovanje.
I sjedila i gledala ribicu… I sjedila i razgovarala s ribicom.
„Molim, te nemoj iskočiti, molim te, nemoj iskočiti, molim te…“
I ribica je preživjela. Bio mi je to najsretniji dan života.
Nazvala sam mamu.
O, hvala vam.
Ajme!
Prilično ste nisko postavili ljestvicu za pljesak.
Baš mi i ne vjerujete, zar ne?
Nazvala sam mamu i rekla: „Mama, ribica je preživjela.
Možda je sa mnom sve u redu. Odlično mi ide.“
Mama je odgovorila: „Lijepo je to čuti.
Ali moram ti nešto reći.“
Pa mi je rekla:
„Tvoje ribice… Nisu počinile samoubojstvo.
Kriva je mačka.“
„Okej, mislila si da samoubojstvo zvuči bolje nego da okriviš mačku.
Jesi ti normalna?“ Nakon toga mrzim sve mačke.
„Zbog takvih nije ni čudo da je Palmeovo ubojstvo još uvijek neriješeno.
Dokrajčila ga je vražja mačka.“
Zvučim suludo.
Ili ću završiti iza rešetaka ili kao policajka.
To su moje opcije.
Konzervativci žele povećanje broja policajaca za 3000.
O, ne. Trebamo novih 3000 policajaca. Van sa starim, unutra s novim.
Jeste li vidjeli kakva je naša policija?
Naši su policajci na TikToku.
POLICIJA
Ovaj tip slobodno šeće našim ulicama.
Kad sam to prvi put vidjela, klinički sam umrla.
Ali mislila sam: „To je samo glupi video. Bio je na pauzi i bilo mu je dosadno.“
Ne, ima još.
Pogledajte to lice.
Je li mu dobro?
Radije bih da me spašava RoboCop nego ovaj jebeni idiot.
Zamislite, zovete policiju i onda uleti on.
„Prvo moram snimiti video za TikTok.“
Pleši Savage Love dok ne crkneš.
Volim krimiće. Sviđa mi se Beck. Sviđa li se vama Beck?
Okej!
Volim Becka. Gledala sam ga kao mala.
Obično bih ga gledala s tatom.
Nisam bila beba kad smo počeli.
„Beck - Djevojka u podrumu“.
„Gunvalda bi bilo lijepo poševiti.“
Ne znam zašto su mi roditelji to prikazivali. Ali…
Svi moji prijatelji gledali su Disney i takva sranja. Ja ne.
Dobro, gledala sam Malu sirenu.
Jesam.
Gledala sam Malu sirenu, ali samo zato što mi se jako sviđala Ursula.
Ona je jedini lik koji je skužio da je Ariel kučka.
Ima nešto u sebi.
I volim glumca Mickea Persbrandta.
Zbilja.
On je moj budući suprug. Stvarno jest.
Znam da i on to zna.
O ničem drugom ne govorim u intervjuima.
Sad ima zaštićeni identitet, što je šteta.
I adresu. Dakle, ne mogu do njega.
Volim ga od malih nogu.
Sjećam se da smo jednom u školi trebali nacrtati svoje idole.
I moje kolege crtale su ljude poput Marcoolia ili Michaela Jacksona.
Ja sam nacrtala Mickea P.
U životu nisam bila tako temeljita.
Tako pažljiva. Sjedila sam i pažljivo crtala.
Učiteljica je šetala i razgledala crteže.
E-Typea i sličnih faca.
Zašto bi netko crtao E-Typea?
Kakav idol.
Učiteljica je došla do mene i rekla…
„Johanna,
što je to?“
A ja ono…
„To je Micke P.
Zar ne izgleda sjajno posve gol?“
U drugom razredu nije normalno crtati golog Mickea Persbrandta.
Nisam bila normalna.
Bila sam jebeno loša učenica. Bila sam gora od ruksaka Hyper-Adam.
Svi smo u razredu imali torbe Hyper-Adam.
Bila sam gora od toga. Kužite?
Razmišljala sam o školskim predmetima.
Poput domaćinstva. Što je to, dovraga, bilo? Ozbiljno.
Jeli smo. Samo smo to i radili. Imala sam učiteljicu po imenu Lisbeth.
Nosila je Birkenstockice, koristila kuharicu kao modni dodatak
i trčala iz razreda u razred.
Na domaćinstvu si se mogao ponašati loše bez da te opomene.
Zapalila bih pogačice, a Lisbeth bi rekla:
„Sljedeći put ih peci samo deset umjesto 15 minuta.“
„Hvala.“
Pokvarila bih štednjak. Lisbeth bi rekla:
„Samo moraš pozvati majstora.“
Spalila bih cijelu prokletu učionicu.
Lisbeth je bila uzbuđena kad su stigli vatrogasci.
Mogli ste se grozno ponašati bez da vas opomene.
Ali ako ste prali posuđe pod mlazom vode…
…otvorio bi se pakao!
Pozvali bi socijalnu službu i morali biste provesti Božić izvan kuće.
Mislim da mrzim klince jer sam bila jako čudno dijete.
U nekoj mjeri mrzim djecu.
Mrzim klince. Točka.
Dijelom jer sam bila čudno dijete, ali i zbog mog prvog stand-up nastupa.
Prvi stand-up nastup imala sam za Društvo mladih alergičara.
To je društveno samoubojstvo, zajamčeno.
Imali su konferenciju
i prijatelj me pitao bih li mogla pripremiti stand-up nastup.
„Imamo konferenciju za ljude između 18 i 35 godina.
Voljeli bismo da netko održi stand-up.“
Htjeli su da odradi 40-minutni nastup.
Rekao je: „Ne, nikad to nisam radio.
Ali moja prijateljica bi rado pokušala. Možda možemo odraditi po 20 minuta.“
I pristala sam. Moram napomenuti da je to bilo u Orebru.
Jebena rupetina.
Napisala sam 20 minuta materijala
o tome koliko mrzim alergičare.
Odemo mi tamo, budem super zadovoljna prvim nastupom.
Na ulazu ugledam 30 pari dječjih cipela.
Gledam ih i mislim: „Što se, dovraga, događa?“
Prijatelj je taman odradio švedsku Doru,
pogledam, a na nas ide hrpa dječurlije.
„Miči se, debela!“ „Koji je ovo vrag?!“
U panici sam, prevarena sam.
U kampu smo za djecu koja nemaju prijatelje.
Djecu koja pitaju: „Jesi li i ti alergičan na cvijeće?“ Eto gdje smo.
Mislim: „Napisala sam 20 minuta o tome koliko mrzim te klince.
Ne mogu to reći. Jednostavno ne mogu.“
Ali svejedno jesam.
I, popnem se na binu.
Kažem da alergije na kikiriki zaslužuju smrt.
Felix iz prvog reda počinje plakati.
Zatim nastavim: „Znate, kad pušite kurac…“
Ne!
Ne znaju, Johanna! Pa to je dječurlija. Jesi ti pri sebi?
A morali smo tamo i prenoćiti.
Zamislite atmosferu za doručkom. Nije bila sjajna.
Dakle, baš i ne volim djecu. Ubijte me.
Nije fora, sestra mi ima dvoje djece.
Mislila sam da je jedno posve dovoljno.
Ali odlučila je istisnuti još jedno.
Više mi se sviđa to novo dijete.
Ima šest mjeseci. Ne govori. Savršeno.
Druga ima četiri godine. Ne shvaća ironiju… uopće.
Samo stojimo i gledamo se.
„Miči se.“
Sestra mi je bila luda tijekom trudnoće.
Progutala je sve mitove o trudnoći.
Došla mi je i rekla: „Johanna… Pogledaj moj trudnički sjaj.“
„Da, znojiš se.
S tebe se cijedi, mislim…“
„Pogledaj mi kosu, tako je duga, gusta i sjajna.“
„Masna je, Emelie.
Nisi se tuširala devet mjeseci. O čemu pričaš?“
„A vidi kolike su mi sise!“
„Izgledaš kao krava muzara.“
Ali sad želi spasiti svijet. Želi postati nova Greta.
Mislim, svi imamo želje i snove, ali neka granica mora postojati.
Počela je pričati o upisu u registar donora.
Jeste li i vi u njemu? Zaplješćite.
Ima vas nekoliko.
Vidim da sklanjaš pogled od mene… Dolazim po tebe.
-Koliko ti je godina? -23.
Koliko si dugo u registru donora?
Tri godine. Zašto si se upisala?
Ne znaš?
Savršeno.
Što si rekla?
„I ti bi trebala.“
Tako o svemu odlučuješ? „I ti bi trebala.“
Prilično je važna odluka dopustiti nekomu da te izdubi.
Jesi li bila i oteta? Kao da imamo…
Slične smo.
Radiš li to uglavnom zbog savjesti?
Dakle, za što si se još prijavila?
WWF? Doniraš li novac svakog mjeseca?
Ne, ne doniraš. Znala sam.
A daješ Bianci Ingrosso.
Za njezin biznis?
Nevjerojatno. Hvala.
Hvala! Drago mi je što si s nama. Ja nisam u registru donora.
Reći ću vam zašto nisam.
Istraživanja pokazuju da osoba koja dobije vaš organ
može naslijediti i vaše potrebe i osjećaje.
Odbijam nekog izložiti svojim organima. Ozbiljno.
Zamislite da dobijete moju jetru.
U startu biste bili sjebani.
Uzmite od nekog drugog. Uzmite Jockiboijevu.
Ima sve postojeće dijagnoze i bacio je vlastitu bebu niz stube…
Neće gledati današnji nastup. U redu je.
Vani je u lovu na duhove ili nešto slično.
Ne dam svoje organe nikomu.
Često imam čudne misli.
Nitko ne treba tako misliti.
-Volite li plodove mora? -Da!
Naravno. I ja ih volim.
Ali mislim da je konzumiranje plodova mora poput analnog seksa.
Halo?
Mislim da je dug put od ideje do akcije.
Puno posla…
…za malo zadovoljstva. Mislim…
Samo žene plješću.
Točno!
Ljenčarit ću navečer i samo…
„Želim li se gnjaviti s tim večeras? Je li vrijedno toga?“
I ruke ti grozno smrde…
Samo želiš vlažnu maramicu. S mirisom limuna.
Kad bih samo imala maramicu s mirisom limuna, to bi bilo to.
O nekim stvarima nitko ne bi trebao misliti jer bi bio opasan za društvo.
Ljudi imaju fantastične misli, ali ja ne.
Moje srce žudi za… mrkvom…
…unutrašnjosti…
…mrkve.
Zapravo postoji mrkva unutar mrkve…
…i tako je jebeno ukusna! To je potpuno jebeno ludo.
Gricneš mrkvu,
i unutra je mala stabljika.
Ludo.
Tako je slatko. Poput Kinder jajeta, jebote. To je najbolji koncept.
Ta mrkva u mrkvi je poput obrezanih frajera…
…loš je dio uklonjen…
…ali dobar dio je ostao.
Kad spavaš s obrezanim, ne moraš…
…povući, očistiti, ukloniti prljavštinu…
Kužite, sve to ne morate. Najbolja stvar ikad.
Ne mogu donirati organe. Rođena sam 90-ih.
Ovdje sigurno ima još djece iz 90-ih.
Naravno.
Mi iz 90-ih smo tako…
…nešto najgore. Što je došlo na ovaj planet.
Mi rođeni 90-ih kažemo: „Imam francuski balkon.“
A na to nam kažu: „Imaš veliki prozor. Daj šuti.“
Klinci iz 90-ih misle da je Malala Simbina mama. Eto gdje smo.
Postali smo influenseri.
Eto tko smo mi.
Imamo influensere koji sebe nazivaju poduzetnicima.
Razmislite o tome.
Nazivaju se poduzetnicima kad proizvode maske za mobitele
s tvrtkom Ideal of Sweden.
Sve s mramornim uzorkom. Ozbiljno.
Biste li radije odgovarali za Palmeovo ubojstvo ili mramornu masku?
Nazivati se poduzetnikom jer izrađuješ maske
s tvrtkom Ideal of Sweden
isto je kao reći da se dostavljači pizze bave biciklizmom.
Imamo tako visoko mišljenje o sebi.
Gledala sam seriju Catfish.
O ljudima koji su oduvijek zajedno, ali se nikad nisu sreli.
U šou se pojavio klinac iz 90-ih. Deset godina je imao curu.
Zaručili su se, ali se nikad nisu sreli.
Dva tipa mu pomažu da nađe tu curu i da se konačno vide.
Pitali su ga: „Zašto se još niste sreli?“
A on će na to: „Ne možemo, prezauzeta je.“
Spontana reakcija: deset godina?
Sigurna sam da bi mogli pronaći neku rupu u rasporedu.
Onda mu kažu: „Okej. Ali jeste li razgovarali telefonom?“
„Ne, ali čuo sam joj glas“, veli on.
Oni se pitaju: „Koji vrag?“
Na kraju mu kažu: „Pokaži nam tko je ta cura.“
On odgovara: „Nećete mi vjerovati,
ali to je Katy Perry.“ „Baš.“
Kao, on je s Katy Perry. Moš' mislit'.
Tako smo puni sebe. Da nismo influenseri bili bismo bilo što.
Upoznala sam tipa na tulumu
i nekako je počeo govoriti o sebi.
To se nikad ne događa.
Počeli smo razgovarati o poslu. Rekla sam: „Komičarka sam.“
„Baš čudno“, odgovorio je.
„Hvala“, kažem ja.
Pa sam pitala čime se on bavi.
„Beatboksanjem.“
„Molim? Nisam mislila na hobi. Mislila sam, od čega živiš?“
„To mi je posao.“
„Okej, ustima sviraš bubnjeve. To radiš.“
Rekao mi je da jednom tjedno posjećuje „trenera disanja“.
Jer je „disanje važno pri dropanju“.
Nitko ne čuje razliku. Ozbiljno.
Htio je biti najbolji na svijetu.
Samo se dvoje ljudi time bavi, nije tako strašno. Možeš ti to.
Onda mi je rekao da će objaviti demo.
„Želiš li ga poslušati?“
„Ne.“
Nisam to rekla.
Rekla sam: „Nemam slušalice. Oprosti, stari.“
Na to će on: „Mogu ti izvesti uživo ako želiš.“
Naravno.
I tako sam tamo stajala tri minute,
u nadi da će dobiti napadaj astme.
Kako ti se sviđa beatboksanje?
Stojim i mislim… „Dođe mi da se ljuljam. Malo ću se ljuljati.“
Pa se sjetim kako bih mogla podići ruku. Ode ruka u zrak.
Pomislila sam: „Pretiha sam.
Ne beatboksam, ali nešto moram.“ Pa krenem, 'Jea.
A-ha.
Skrrt.'“ O jea, kužite.
U životu se nisam osjećala tako bijelom.
Nikad mi se nije sviđalo beatboksanje.
Kao da gledam jahanje.
Što bih trebala reći? „Sjajan skok.“ Svašta.
Bila je to talačka kriza bez pištolja.
Osjećala sam se poput kobre u košari. Ozbiljno.
Kužite? Imaš sina.
Dođe doma i veli:
„Mama, sve što želim za rođendan jest trener disanja.“
„Znaš što, Davide?
Dam ti respirator pa diši koliko te volja."
Ali ševili smo se.
Kužite… Jea.
Biste li rekli da su ovi zastori crveni? Naravno…
Trenutačno vas ne mogu pogledati u oči.
Pomalo se sramim.
Ali bilo je dobro. Otpratio me kući, što je bilo lijepo.
Ušli smo i zaključala sam vrata.
Rekoh: „Nikamo ti ne ideš.
Možeš me beatboksati do smrti.“
Htjeli smo se poševiti i, znate, postoji predigra…
Trebala bih mu popušiti.
Ima stvari u kojima više uživam, ali kužite…
…čovjek sam, pa rekoh, hajde.
I tako, spustila sam se na koljena…
Neću vas sad gledati u oči, samo da znate. Neću.
Kleknula sam i počela se pripremati za…
…povraćanje i gušenje…
Trzajnu ozljedu.
Bila sam spremna na sve.
Sjela sam i…
„Prionula poslu“ ne zvuči dobro.
Započela sam zabavu. To zvuči bolje. Započela sam zabavu.
Nakon nekog vremena, odjednom osjetim ruku…
…na…
Dakako… Mojoj…
…glavi…
I počne mijesiti.
Ja idem ovako, a on ovako. Kao jebeni tornado.
„Jebote, što je ovo?!“
Nisam se usudila reći: „Poštuj! Moje tijelo!“
Pomislih: „Fino se zabavljamo.“
Pa sam nastavila. Nakon nekog vremena usporila sam ritam.
Sviraj „La Macarenu“. Idemo, jebote!
Ali zavrtjelo mi se, kužite. „Gdje sam ja to završila?
Jesam li s pravim roditeljima?“ Takve misli…
Nakon nekog vremena pomislih: „Moram znati što se ovdje zbiva.“
Shvatila sam da sjedim s ustima punim…
…usred masaže kose.
Nije ovo jebeni spa.
Da sam mu drkala desnom rukom,
lijeva bi dobila masažu.
Poza 69… „Molim vas, izmasirajte mi stopala.“
To me obilježilo za čitav život.
Zato, sad kad sam kod frizera koji me šamponira…
Poslije svega, saznala sam da sam dobila ili klamidiju ili upalu mjehura.
Ispostavilo se da sam imala oboje.
Morala sam naručiti test na klamidiju jer ne želim ići ginekologinji.
Ne želim je gledati u oči i reći joj da sam tulumarila. Nema šanse.
Test na klamidiju stigao je u običnoj bijeloj omotnici.
Jedan test na klamidiju i jedan kondom.
Bez objašnjenja.
Kakva jebena poruka.
„Izvoli, droljice.“ To je zbilja…
Ali glupa kakva jesam, prolila sam sadržaj epruvete.
Pa sam morala naručiti novi test.
Opet ista stvar: obična bijela omotnica, test na klamidiju i tri kondoma.
Možete li zamisliti što su negdje pričali o meni?
Sljedeći put će mi poslati dildo
i poruku „Prestani se ševiti k'o zečica“.
To je kao da prodajete božićne časopise. Što više prodate, to su nagrade bolje.
Idući ću put dobiti stimulator klitorisa. Bit će super.
Nije bilo pravo vrijeme.
Je li ikad pravo vrijeme za dobiti klamidiju?
Bilo je grozno, trebala sam ići u Kostariku…
…učiti surfati.
Bila sam pretrpana poslom i stvarno umorna.
Trebala sam pronaći mir, sebe, i tako to.
Do Kostarike se putuje 34 sata.
Mira je nestalo već u Londonu.
Kad sam stigla, cure su nosile kratke hlačice i topiće.
Umjesto grickalica jele su žitarice.
„Savršeno. Imam dvije minute za izgubiti 40 kg. Bit će super.“
Prvo su me pitali: „Jeste li ikad surfali?“
„Koji je tebi kurac? Izgledam poput kuglača. Jesi ti normalan?“
Prvi dan sam se probudila u 5.30 kako bih radila jogu.
Joga je za mene spavanje,
paljenje svijeće i žongliranje kokosima.
Morali smo stajati u psu prema dolje i držati plank
s dupetom u zraku punih 45 minuta, i još disati.
Mogu vam reći da sam se skoro ugušila.
Imali smo i surfersko jamstvo.
„Sto posto ćete naučiti surfati.“
To je pisalo na webu.
„Sto posto ćete naučiti surfati.“
Poslije su to morali promijeniti u 99 %.
Surferi su najgori ljudi koje sam ikad srela.
Ustajali bi ujutro… „Danas sam jahao zelene valove.“
„A ja sam uzela ecstasy. Daj začepi."
Živi užas.
Otišla sam onamo pronaći sebe. Nisam pojma imala gdje sam.
Kad sam se vratila doma, bilo je ono: „Što da sad radim? Čitam horoskope?“
Tko od vas čita horoskope? Zaplješćite da vas vidim.
Da. Tri tisuće retarda.
Hvala što ste došli.
I ja čitam horoskope.
Kužim vas, ali ne znam želite li biti u mojoj kategoriji.
Volim horoskope. Volim nadu da će se u nekoj fazi dogoditi nešto dobro.
Netko je upravo dobio otkaz.
Volim horoskope, ali ne kad je riječ o planetima i sličnim sranjima.
Fućka mi se za to. Zanima me sljedeće: prvo, sviđam li se komu?
Drugo, hoću li se obogatiti? I treće:
hoće li me pravi roditelji pronaći?
To je jedino što zbilja želim znati.
Prije nekoliko mjeseci posjetila sam proročicu.
Dođem ja k njoj i prvo što kaže jest…
„Vidim… kako sjediš u kući… posve sama.“
„Okej. Super.
Platila sam puni sat. Ovo će biti zabavno."
„Ma ne, svidjet će ti se.“
„Čini se da nemam izbora, zar ne?“
Onda smo došle do zabavnog dijela gdje ja postavljam pitanja.
Imala je dar komunikacije s anđelima ili nešto takvo.
Bar je to lako.
Ne znam jesu li dostupni preko Wi-Fija, ali ako ona vjeruje, okej.
Rekla je: „Pitaj me nešto, a ja ću odgovoriti s da ili ne.“
Shvatila sam to ozbiljno. „Dobro, evo što stvarno hoću znati."
Pa sam pitala: „Hoću li ikad postati policajka?“
Izvadila je tarot karte. „Aha, sad igramo Uno?“
„Položit ću karte na stol“, nastavila je.
„Ako ih bude 13, to znači 'ne'.
„Manje od 13 znači 'da'.“
„Dobro, može. Hajde da vidimo.“
I položi ona karte, pa promrmlja: „Hm.“
„Da. To je 13 karata…
…a to znači 'ne'.“
„Vidjela sam da ih brojite! Nisam glupa!“
„Izlaziš s pogrešnim muškarcima“, odvrati ona.
„Znam, hvala! Hodala sam s tipom koji je živio u prikolici. Molim vas…“
Istina je. Hodala sam s tipom koji je stanovao u prikolici.
Dok sam još živjela u Vesterasu, mom rodnom gradu.
Bila sam u baru. Prišao mi je i rekao:
„Hoćeš da odemo k meni?“
Pomislila sam: „To nije pitanje koje ću čuti dvaput.
I evo me, uzimam što mi život pruža.“
Sjednemo mi tako na bus.
Broj 309, za Hoganas. U životu nisam čula za tu vukojebinu.
Vozimo se 20 minuta, 30 minuta…
Pozoveš li nekoga u goste, uvjet je da živiš u gradu.
Ne možeš očekivati da prelazim granicu. Tu podvlačim crtu.
U busu smo. Nakon 45 minuta nađemo se na makadamu. Mračno je.
Kaže: „Ovdje izlazimo.“
„Jesi ziher?“
„Da. Idemo.“
„Okej, super. Opet ću biti oteta. Prekrasno.“
-Volim te! -Hvala.
To je vjerojatno on.
Hvala što si došao.
Dakle, iziđemo iz busa. Shvaćam da nema smisla
čak ni pokušati mu pobjeći.
Znate li koliko brzo trčim?
Kas je moj najbrži tempo. Ozbiljno.
Mrkli je mrak. Ništa se ne vidi.
Iz džepa kaputa vadi baterijsku svjetiljku.
Bar ju je ponio!
Ako ništa, to je zabrinjavajuće.
Kao dvoje slijepaca smo. „Što se zbiva?“
Dolazimo do prikolice.
Kaže: „Ovdje živim.“
Okej…
„Možda si mogao to i prije reći.“
Ali nastavili smo se viđati, što je dovoljno bizarno.
Bilo je teško reći mojim starcima gdje živi.
Bilo je nešto u tome… „Ne mogu im reći, ne još.“
Jedne su me večeri starci pitali što planiram.
Rekoh: „Idem do Felixa.“
„Felix živi na selu, zar ne?“
„Tako nekako. Malo dalje.“
„Hoćeš da te odvezemo?“
„Bože sačuvaj! Ići ću na bus za Hoganas.
Sve okej.“ „Živi li u vili, ili…?“
„Pa, nije to baš vila… Ima samo jedan kat.“
„Dobro, bungalov?“ „Pa ne bih rekla…"
„Aha, kuća u nizu?“
„Definitivno ima kuća u nizu, da.“
„Dakle, to je stan? Daj, što…?“
„To je stan na kotačima, što reći?“
„Hodaš s beskućnikom. Bravo. Čestitamo.“
Bilo je razloga za zabrinutost zbog tog tipa. A volio je i juhu od šipka.
Zašto ga zbog toga nisam ostavila? Stvarno.
Jedne sam večeri išla k njemu i napisao mi je:
„Johanna, bi li mi mogla…
…usput kupiti juhu od šipka?“
„Naravno, stiže juha od šipka!“
Obično ne idem u dućan u kojem ne znam gdje što stoji,
jer teško pronalazim stvari.
Ljudi koji tamo rade stvarno se trude oko kupaca.
Ali ja sam samo uletjela
ne znajući gdje stoji juha.
Nisam imala jebenog pojma. Je li vruća ili hladna?
S vrhnjem ili želeom?
Tražila sam kao luda, ali nisam je našla. Okej, samo trebam pitati.
Samo trebam pitati.
Ugledam curu koja radi u dućanu.
Odem do nje i pozdravim: „Dobar dan.“
Sigurno to nisam rekla. Zašto bih to rekla?
Pretpostavljam da sam rekla… „Zdravo.“ „Bok.“
I ona je rekla: „Zdravo.“
Razgovor definitivno nije bio tako dug.
Rekla sam: „Mogu li vas nešto pitati?“
„Da, naravno, recite što trebate.“
„Mislila sam pitati…
Juha od šipka, gdje je? Ne trebate ići sa mnom!“
A ona će… „Okej! Idemo do juhe od šipka!“
Hod srama po dućanu.
„Zašto to radiš?!“ Želi me odvesti u Narniju.
Jesi glupa? Samo mi reci u kojem je redu! Ovo je previše.
A mrzim ići i u vinoteku.
Užas. Samo želim kupiti cugu. To je sve što želim.
Ali išla sam na večeru s tim vražjim tipom iz prikolice.
I kad navršiš 20,
ne moraš nositi cvijeće, vino i slična sranja.
Nemam pojma o vinima, ali nema veze, kupit ću već neko.
Idem do police s vinima. Gledam crna vina i provjeravam etikete,
i koje je najskuplje. To je sve što me zanima.
Gledam u vino i prilazi mi neka gospođa.
A ona kao… „Hm. Baš sam gledala to vino.“
„Dobro?“
„Znate li slaže li se s mesom?“
Nemam blage veze. Vikendom pijem Red Bull i votku.
To je kao da Penny Parnevik pita roditelje za kontracepciju.
Ima 15 milijuna braće i sestara.
Neko sam vrijeme bila solo.
Sad sam, srećom, našla dečka, nevjerojatno.
O, hvala, hvala.
Uskoro će me ostaviti, ali to je okej.
Bit ću na istome.
Jako dugo sam bila sama.
Upoznavanje mi baš i ne ide. Imate li Tinder?
Nema vas baš puno.
Ako vas poslije vidim na Tinderu, pobit ću vas.
Nitko to ne želi priznati, a ono što ću ja sad priznati daleko je gore.
Imam Tinder Gold.
To je bio podsmijeh. Čula sam vas.
Tinder Gold omogućuje vam da vidite komu se sviđate,
i birate. Možete otići u drugu zemlju.
U aplikaciji, ne kao escort.
Tinder Gold košta 200 kruna mjesečno.
Skuplji je od struje.
Prema Unicefu, mogla sam spasiti troje djece mjesečno.
Ne, nije to za mene.
Mislila sam da će mi Tinder Gold uštedjeti vrijeme.
Moš' mislit', štedi vrijeme tako da listaš lijevo-desno po Australiji.
Ali kad sam upoznala sadašnjeg dečka bila sam luda.
Potpuno poludim kad hodam s nekim.
Ako ne odgovori u roku od 10 minuta…
Naprosto skrenem.
Totalno skrenem. Mogu stajati s frendicom i kao…
„Okej.
Okej!
Okej onda!
Gotovo je. Ovo je kraj. Ah, dobro.“
I frendica krene: „Jebote, opet počinješ.
Johanna, jeste li se čuli danas, ili…?“
„Da, razgovarali smo.“
„Dakle, pričate?“ „Ne. Pričamo, ali ne sad, kužiš?“
„Dobro, ali ako ste se čuli danas, znaš što sad radi.“
„Da.“
„Na jebenom je pogrebu.“
„Na jebenom je pogrebu. Felicia je otišla i umrla.
Prvi je stigao. Kupio joj je cvijeće.
Hoće li meni kupiti cvijeće? Neće. Ali Feliciji hoće.
Upravo je ševi.
Upravo je ševi u mrtvačkom sanduku. Jednostavno to znam.“
„Hm“, frendica će.
„Mislim da bi znala da jebe leševe.“
„Nikad ne znaš.
Poševila bih Mickea, živog ili mrtvog. Svejedno mi je.“
Hvala vam, baš ste divni.
Prije sadašnjeg dečka,
pitala sam se kako je to ševiti se s astmatičarem.
Ljudi imaju astmu sve dok ne dođe do seksa.
Nikad nitko ne kaže: „Imam astmu,
pa nosim inhalator.“
Nikad to niste čuli.
Nisam znala da mi dečko ima astmu,
ali kad ćete se poševiti s nekim tko vam se sviđa,
želite da bude dobro.
Sve sam uložila. Cijela sam se obrijala.
Mazuckala se. Tjednima jela ananas.
Otrčala sam u ljekarnu i našla… Dobro, nisam trčala.
Odšetala sam do ljekarne i našla nešto što se zove dezodorans za picu.
Ne, ne zove se tako, nego intimni sprej.
Kupila sam nekoliko bočica.
Ispraznila sam prvu. „Ne, uzet ću i drugu.
Mogla bih još malo. Uzela sam i treću“
Ali nisam znala da astmatičari imaju…
…problema s… mirisima…
…i parfemima, i slično.
Dakle, on se…
spustio dolje,
i odjednom sam osjetila da se počeo tresti.
Bilo je to nešto najbolje što sam osjetila u svom jebenom životu.
Znate one vibratore sa zračnim pritiskom? Mislila sam: „Završio je tečaj.
Naučio je to raditi ustima. Sjajno.“
Pustila sam ga da to radi sve dok nije počeo kašljati.
To mi je ujedno bilo i najugodnije iskustvo u životu.
Dečki, ako curi niste kašljali u picu, idite doma i učinite to.
Korona je najbolja stvar koja mi se ikad dogodila.
Prvi proboj korone, uhvatila sam je u tren oka.
Ako netko u busu kašlje, kažem: „Vodim te doma.“
Anders Tegnell: „Svi se trebaju cijepiti.“
„Jebeni ženomrzac.“
Zbog jedne fobije mislim da sam heteroseksualna.
Zove se tripofobija. Strah od rupa.
Mrzim rupe.
Imam osjećaj da će iz njih nešto izići.
Poput TikTok policajca.
Da se spustim curi među noge, bilo bi „Ne!“
Mogla bi mi prijetiti picom.
„Znaš što te čeka ako ne odneseš smeće.“
Mrzim rupe, sve vrste rupa.
Otišla sam kući reći to majci i sestri.
Ozbiljno sam rekla. „Sjedite. Moram vam nešto reći.“
Bile su stvarno zabrinute. Rekla sam, "Okej. Ja…
Imam tripofobiju.
I stvarno mi je teško.“
A sestra je rekla: „Johanna.
I ja imam tripofobiju.
Mislim da je nasljedno.“
„Pa, ja sam iz Portugala i ne znam ništa o tome.“
Hvala vam! Hvala Avicii Areni. Hvala što se došli!
Divni ste!
Hvala!
Prijevod titlova: Iva Tomečić