Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDIESPESIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei! Takk!
Takk! Så fine dere er.
Pokker, så mange dere er.
Helvete!
Vi har ventet på dette en stund.
Vi måtte booke om et par ganger.
Det er ikke akkurat et lite lokale heller.
Så gøy å endelig være her. Jeg har vært på turné hele høsten.
Jeg har vært på steder som Falun,
Kristianstad,
Borås.
Jeg og Borås er ikke bestevenner, kan man si.
Det er fint å være tilbake i Stockholm. I Globen, Avicii Arena!
Jøss.
Vi måtte flytte showet ganske mange ganger.
På grunn av den pandemien som pågikk.
Hvor fint var ikke det?
Jeg skal ikke snakke mye om pandemien, men så mye stengte. Klubbene stengte.
Restauranter og butikker måtte stenge. Mye var stengt.
Unntatt Spy Bar…
…som hadde en liten luke åpen.
Dit løp jeg, kan man si, i full fart.
Full som en alke stod jeg der med champagnebøtten på hodet…
…som ble filmet.
FAEN TA OSS
Dette spredtes i media, for å si det sånn.
Jeg ble ansiktet for festing i koronapandemien.
Jeg var den eneste som fikk dritt for det.
Agenten min ringte og sa: "Ikke snakk om det på podcasten."
Så jeg snakket om det på podcasten.
Det var den kjente pressekonferansen som Stefan Löfven hadde,
den: "Ikke mer festing"-pressekonferansen…
Den handlet om meg.
Si mitt jævla navn, Stefan, seriøst.
Det er ikke slik man vil at en statsminister skal se deg.
Man vil helst at han skal se deg ta imot FNs fredspris eller noe.
Han ser meg bare ta null ansvar.
Så min eneste interesse, fylla, forsvant.
Rett foran øynene mine.
"Hva gjør jeg nå?" Vi var i en pandemi, jeg måtte skaffe meg ny hobby.
Folk fikk seg nye hobbyer under pandemien.
Folk begynte å spille Padel, og få barn og sånt.
Jeg tenkte: "Hva faen gjør jeg nå? Hva nå?"
Det endte med at jeg stod på en scene…
…i et dragekostyme…
Jeg fortjener ingen applaus.
For dem som ikke vet hva jeg snakker om,
jeg håper det er noen av dere…
Jeg var med på "Maskorama" sesong én.
Oi, takk.
Det verste jeg har vært med på i hele mitt liv.
Jeg takket aldri ja.
Jeg møtte produsenten for litt siden. Hun sa: "Jeg husker ikke at du takket ja."
"Nei!"
"Jeg gjorde jo ikke det! Plutselig stod jeg bare der."
Det verste jeg har gjort.
Men jeg har aldri følt meg så tynn som når folk trodde jeg var Anja Pärson.
Da stelte jeg meg foran speilet…
Jeg bare: "Ok, jeg har blitt tynnere."
Å tro at jeg var Anja Pärson
er som å tro at Leif G. W. Persson noen gang kommer til å bli pigg.
Det skjer aldri.
Stakkars Anja.
Hun går på Instagram
og ser en kommentar: "Så kult at du er med på Maskorama."
Det er en jævla heffalomp på scenen.
Å tro at jeg var Anja Pärson…
Det er som å si at noens beste egenskap er å være snill.
Hun føler seg nok skikkelig dårlig.
Det var helt forferdelig. Verste jeg har gjort. Men jeg tror
at saken er at jeg har hatt, og har, litt av en identitetskrise.
Jeg tror nemlig at jeg har blitt kidnappet.
Rar reaksjon.
Jeg tror foreldrene mine kidnappet meg.
For noen år siden skulle en venninne begynne å ta ny medisin,
og hun måtte sjekke legejournalen sin.
Jeg var på sykehuset da jeg var liten. Jeg tar medisiner og har allergier.
Så jeg vet at det finnes dritt på meg i journalene.
Jeg vet det. Av ren nysgjerrighet skulle jeg gå inn og sjekke.
Jeg logget inn på nettet, og det finnes ingenting.
Ikke en jævla journal. Jeg ble mistenksom med en gang.
Jeg ringte mamma. Jeg tenkte: "Nå skal kjerringa få smake."
Så jeg ringte henne. Hun sa: "Hei, skatt. Hvordan går det?"
"Hei på deg…
…Anette.
Håper alt er bra med deg."
"Et lite spørsmål…"
"Mine journaler. Skal vi snakke om dem? La oss gjøre det"
Moren min jobber i helsevesenet.
Hun sa: "Du må bestille journalene."
Jeg trodde på henne, og ringte dem.
Snakket med en sykt hyggelig kvinne, Birgitta.
Faen så hyggelig. Vi klikket med en gang. Jævlig hyggelig samtale.
Til slutt sa jeg: "Du, Birgitta…
Kan jeg ikke bare få hente de journalene?"
Hun sa: "Selvsagt skal du få journalene dine."
Samtalen fortsatte hyggelig, og jeg ga henne personnummeret mitt,
men plutselig ble det stille.
Jeg sa: "Hallo? Birgitta? Er du der?"
Hun sa: "Johanna, ja. Jeg beklager, men du har ingen journaler."
"Kjære, snille Birgitta…"
"Ring Lena på sykehuset i Västerås. Jeg har ligget inne, det vet jeg."
Hun sa: "Beklager, jeg kan ikke gjøre noe."
Hun la på.
Der og da begynte jeg å jobbe for sikkerhetstjenesten.
Det er en etterforskning på gang.
Jeg begynte å ringe rundt til slekt og venner. Jeg ringte farmor.
"Farmor, du husker vel da jeg lå på sykehuset?"
Hun bare: "Johanna, du har aldri ligget inne på sykehuset."
Unnskyld meg, men den lille fitta
husker når søsteren min tok stivkrampesprøyte,
men når jeg har ligget inne i tre dager har hun fått Alzheimers.
Jeg ringte pappa: "Du husker vel da jeg lå inne på sykehuset?"
Han sa: "Johanna, du har ikke gjort det. Du har drømt det."
"Jo, det har jeg. Du var der."
"Du ga meg godteri. Jeg håper det var deg, ellers var det en annen gammel gubbe."
Plutselig får jeg en SMS fra onkel: "Slutt å grave rundt, Johanna."
Jeg kommer til å fortsette å grave rundt, det er sikkert.
Jeg har ligget inne på sykehus hele livet mitt.
Ikke hele livet mitt, men mange ganger i mitt liv.
Jeg ligger inne nå, faktisk. Jeg skal tilbake etter dette.
Jeg har drypp bak scenen.
Jeg har ligget inne på sykehus mange ganger, og måttet ta medisiner.
Jeg har vært allergisk mot tomat så lenge jeg kan huske.
Det har alltid vært noe som ingen vil snakke om.
Jeg spurte mor og far: "Når ble jeg allergisk mot tomat?"
"Ja…"
Ingen aning. Helt psykotisk.
Men jeg husker at vi var i Portugal
på familieferie. Jeg spiste tomat der.
Store portugisiske tomater, tomatsuppe, ketchup…
Jeg husker det så tydelig. Men etter den tomaten, er det helt svart.
På tomatfronten.
Hvilket innebærer…
…at foran dere…
…så står…
…Madeleine McCann.
Jeg er Madeleine McCann!
Jeg er ganske lik henne.
Jeg har stått foran speilet og gjort dette ansiktet.
Oi, oi, oi!
Ai, ai, ai!
Det er jo for faen meg!
Jeg har sagt det siden i fjor høst, men politiet har ikke kommet.
Jeg skjønner at det er noe galt med meg.
Jeg vet at det er noe galt. Jeg vet hva.
Jeg har et speil, så det går bra.
Jeg var alltid et rart barn.
Alt jeg ønsket meg da jeg var liten var fisker.
Det var det eneste. Det er jo verre enn vandrepinner.
Jeg fikk tre fisker, jeg var så jævlig glad.
Jeg døpte dem og satt og så på dem og alt.
Jeg gikk på skolen og skrøt. Jeg sa til klassen:
"Jeg har fisker."
"Og vi har verdighet. Stikk."
Den dagen kommer jeg hjem fra skolen, og mine tre fisker ligger på gulvet.
De har hoppet ut av akvariet.
Men mammo gjør som mammo gjør… Jeg mener: "Mamma".
Vi dro og kjøpte tre nye. Jeg har glemt de andre, jeg driter i dem.
Jeg er så glad, jeg døper dem og titter på dem.
Drar på skolen og skryter, får vel steiner kaster på meg, jeg husker ikke.
Jeg kommer hjem fra skolen.
Samme ting har skjedd med de tre nye fiskene. De ligger på gulvet.
Seks fisker har tatt selvmord.
Man vet jo at
mordere og psykopater som barn har systematisk torturert
små dyr og drept dem.
Så jeg har stått utenfor kvinnefengselet og ropt:
"Slipp meg inn!"
Jeg er en av dere.
Jeg tror jeg er den neste Arboga-kvinnen. Seriøst.
Når en kompis av meg fylte 18, fikk han en fisk.
Han var ikke så populær.
Han skulle hjem og besøke foreldrene sine, han er ikke fra Stockholm.
Han spurte meg: "Johanna, kan du være så snill og…"
"…være fiskevakt?"
Jeg hadde ikke fortalt ham om fiskeproblemene mine.
I det hele tatt. Det skulle jeg ikke.
Det er ikke veldig vanskelig å ta vare på en fisk.
Han sa: "Du må bare mate den. Du må ikke engang være der."
"Stol på meg, jeg skal være der."
Så jeg sykemeldte meg fra jobben i en uke.
Jeg sitter og ser på fisken… Jeg sitter og snakker med fisken.
"Vær så snill, ikke hopp, ikke hopp…"
Men fisken overlevde. Jeg har aldri vært så glad i mitt liv.
Jeg ringte mamma.
Å, takk.
Jøss!
Terskelen for applaus er lav.
Tror dere ikke bedre om meg?
Jeg ringte mamma og sa: "Mamma, fisken overlevde.
Kanskje det ikke er noe galt med meg. Alt er bra."
Hun sa: "Så bra, det var godt å høre.
Men det er en liten ting jeg vil fortelle deg nå."
Så moren min sa til meg:
"Fiskene dine tok ikke selvmord.
Det var katten."
"Så du syntes det var bedre å si at de tok selvmord enn at det var katten."
"Er du dum?" Etter det har jeg hatet katter.
Ikke rart at Palmemordet ikke er løst, det er jo en kattejævel
som har gjort den dritten.
Og med denne politisituasjonen,
enten må jeg sperres inne fordi jeg er gal, ellers blir jeg politi selv
og sperrer andre inne. Det er mine valg.
De blå vil ha 3000 flere politifolk.
Nei, nei. Vi trenger 3000 nye politifolk. Ut med de gamle, inn med de nye.
Vet dere hva slags politifolk vi har der ute?
Vi har politifolk som er på TikTok.
POLITI
Han går fritt på gaten.
Da jeg så dette, var jeg klinisk død.
Men jeg tenkte: "Det er bare én video. Han kjedet seg på pause."
Nei, det finnes flere.
Se på dette ansiktet.
Hvordan har han det?
Jeg vil heller at "Kaptein Kjole" redder meg enn denne idioten.
Tenk å ringe politiet, og han dukker opp.
"Jeg må bare lage en TikTok først."
"Savage Love" fyren til døde.
Jeg elsker krimserier. Jeg elsker "Beck". Liker dere "Beck"?
Ok!
Jeg elsker "Beck". Jeg har sett på det
helt siden jeg var liten.
Jeg var jo ikke to da pappa satte på
"Beck -Jenta i jordkjelleren".
"Gunvald vil man knulle." Det var ikke helt slik.
Jeg vet ikke hva mine ekte foreldre viste meg. Men…
Jeg så alltid på Beck. Vennene mine så på Disney. Ikke jeg.
Jeg så jo på Ariel.
Det gjorde jeg.
Jeg så på Ariel, men det er bare fordi min favorittkarakter er Ursula.
Hun er den eneste karakteren som ser at Ariel er et ludder.
Den jenta har driv.
Og jeg elsker Micke Persbrandt.
Ja.
Han er min fremtidige ektemann. Det vet jeg.
Jeg vet at han er det,
og han vet det også, for jeg snakker ikke om annet i intervjuer.
Jeg har straks kontaktforbud nå,
og han har hemmelig adresse. Det er trist.
Jeg husker at jeg gikk i andre klasse,
og vi skulle tegne våre idoler. Jeg kan ikke tegne.
Folk i klassen tegnet Marcoolio eller Michael Jackson.
Jeg tegnet Micke P.
Har aldri vært så nøye i hele mitt liv.
Jeg var så nøye. Læreren gikk rundt
og så på de andres tegninger. "Ja, du har tegnet
E-Type eller noe."
Hvem tegner E-Type?
Sannsynlig idol.
Læreren kom til meg og spurte:
"Johanna,
hva er dette?"
Jeg bare…
"Det er Micke P.
Er han ikke fin naken?"
Det er ikke normalt å tegne Micke Persbrandt naken i andre klasse.
Jeg var ikke normal.
Jeg var så dårlig på skolen. Jeg var verre enn "Hyper-Adam".
Vi har alle hatt en "Hyper-Adam" i klassen.
Jeg var verre enn ham.
Jeg har tenkt på fagene vi hadde på skolen.
Som heimkunnskap. Hva faen var det?
Du spiste. Det var det. Jeg hadde en lærer som het Lisbeth.
Hun brukte Birkenstocks, og brukte kokeboken som tilbehør.
Hun løp mellom klasserommene slik.
Man kunne gjøre så mye feil uten å bli kjeftet på.
Jeg kunne brenne sconesene. Lisbeth sa:
"Da får du bake dem i ti minutter istedenfor 15 neste gang."
"Ok."
Jeg kunne ødelegge komfyren. Lisbeth sa:
"Da får du ringe reparatøren."
Jeg kunne brenne opp hele klasserommet.
Lisbeth syntes det var spennende at brannmennene kom.
Man kunne gjøre så mye feil uten å få kjeft.
Men om man tok oppvasken under rennende vann…
…da var du kjørt!
Da kom barnevernet på banen, og man fikk ikke feire jul hjemme.
Og jeg tror at fordi jeg var et så rart barn selv
så hater jeg andre barn.
Jeg hater barn. Punktum.
Delvis på grunn av hvordan jeg var, men også på grunn av min første stand-up.
Min første stand-up var for Unge Allergikere.
Det er et sosialt selvmord, kan jeg si.
En venn av meg
ble bedt om å gjøre stand-up på konferansen deres.
"En konferanse for folk mellom 18 og 35. De skal drikke, det blir bra stemning."
De spurte om han kunne gjøre stand-up.
Kan du kjøre 40 minutter med stand-up?
"Nei, jeg kan ikke ta 40 minutter.
Men jeg har en venn som vil prøve. Vi kan ta 20 minutter hver."
Jeg takket ja. Jeg må nevne at det var i Örebro.
Et jævla drittsted.
Jeg var spent, endelig fikk jeg gjøre stand-up.
Jeg skrev 20 minutter med materiale om hvor mye jeg hater allergikere.
Vi kjører dit, jeg åpner døren.
Jeg møter 30 par med sko for ti-åringer.
Jeg bare: "Hva er det som skjer nå?"
Min venn hadde presentert Melodi Grand Prix,
så brått så jeg masse barn løpe mot oss.
"Flytt deg, feiting!" "Hva faen er det som skjer?!"
Jeg forstår at vi har blitt lurt.
Vi er på en leir for barn som ikke har venner.
Barn som spør: "Er du også allergisk mot blomster?" Der er vi
Jeg tenkte: "Jeg har skrevet 20 minutter om hvor mye jeg hater disse barna."
"Jeg kan ikke si det. Jeg kan ikke gå på scenen."
Men jeg gjorde det likevel.
Det første jeg sier er
er at jeg synes at peanøttallergikere burde dø.
Felix på første rad begynner å gråte.
Så sier jeg: "Du vet når du suger kuk…"
Nei!
De er ti år gamle, Johanna! Er du dum i hodet?
I tillegg så overnattet vi der.
Kan dere tenke dere atmosfæren på frokosten? Den var ikke kjempebra.
Så jeg er ikke så glad i barn. Saksøk meg.
Det er ikke så bra, for min søster har to barn.
Jeg tenker at det hadde holdt med ett.
Men hun dyttet ut et til.
Og jeg liker det nye barnet mer.
Hun er fem måneder gammel, hun snakker ikke. Det er så herlig.
Hun andre er fire. Hun forstår ikke ironi…
Vi står mest bare å ser på hverandre.
"Flytt deg."
Søsteren min ble gal da hun var gravid.
Hun trodde på alle graviditetsmytene.
Hun kom til meg og sa: "Johanna… Se graviditetsgløden min."
"Ja, du svetter.
Det renner av deg. Altså…"
"Håret mitt har blitt så langt, tykt og glinsende."
"Det er fettete, Emelie.
Du har ikke vasket håret på ni måneder."
"Puppene mine er så store og fyldige."
"Du ser ut som en melkeku."
Men nå vil hun bli den nye Greta. Hun vil redde verden.
Vi har alle drømmer og mål, men man må sette grenser.
Hun snakket om hvor viktig det er å være i donasjonsregisteret.
Er dere i donasjonsregisteret? Klapp hendene.
Det er noen av dere.
Du så på meg nå… Jeg kommer til deg.
-Hvor gammel er du? -23.
Hvor lenge har du vært i registeret?
Tre år. Hvorfor registrerte du deg?
Du vet ikke?
Perfekt.
Hva sa du?
"Man skal det."
Er det slik du tar alle beslutninger. "Man skal det."
Det er en stor beslutning å la de skjære deg opp.
Har du også blitt kidnappet? For jeg føler…
Vi er like.
Var det mest for å samle poeng…?
Hva annet er du med i?
Røde Kors? WWF?
Donerer du penger hver måned? Nei, det gjør du faen ikke, jeg ser det.
Til Bianca Ingrosso, kanskje.
CAIA?
Utrolig. Takk.
Kult at du er med. Jeg er ikke med i donasjonsregisteret.
Jeg skal fortelle dere hvorfor.
Forskning viser at den man donerer til
kan begynne å kjenne følelser og behov fra donoren.
Jeg nekter å utsette noen for mine organer.
Tenk å få min lever.
Du er kjørt med en gang.
Tenk deg noen andre. Som Joakim Lundell.
Han har alle diagnoser som finnes, og mister barnet sitt i trappen…
Han kommer ikke til å se på dette, det går bra.
Han er vel på spøkelsesjakt eller noe.
Jeg kan ikke donere organer
fordi jeg har tanker
som ingen andre bør ha. For eksempel:
-Liker dere skalldyr? -Ja!
Jeg elsker skalldyr.
Men jeg synes at det å spise skalldyr er litt som å ha analsex.
Hallo?
Jeg synes det er langt mellom tanke og å gjøre det.
Veldig mye jobb…
…for veldig lite nytelse. Altså…
Bare kvinner som klapper.
Helt sant!
Man kan stå en kveld, og bare…
"Orker jeg i kveld? Er det verdt det?"
Man lukter så vondt på hendene…
Man vil bare ha en serviett. En sitronserviett.
"Har du kondom? Nei, ta en sitronserviett så er jeg med."
Jeg har hjertesaker som ingen andre bør ha. Det hadde vært farlig.
Folk har utrolige hjertesaker. Ikke jeg.
Min hjertesak er… gulroten…
…inni…
…gulroten.
Det finnes altså en gulrot inni gulroten…
…som er så jævla god! Det er helt sykt.
Man biter litt i gulroten og finner en liten stilk der,
den er helt utrolig.
Det er du og jeg mot verden.
Den er så søt. Verdens beste konsept. Det er som et Kinderegg.
Gulroten i gulroten er litt som gutter som er omskåret…
De har liksom tatt bort det dårlige…
…og beholdt det bra.
Når man ligger med noen som er omskåret, må man liksom ikke…
…dra den opp, vaske den…
Ta bort jord. Det trenger man ikke.
Jeg kan heller ikke donere organer fordi jeg ble født på 90-tallet.
Jeg antar at det er flere 90-tallsbarn her?
Ja.
Vi 90-tallsbarn er så…
…det verste som har blitt satt på planeten.
Vi er folk som sier: "Jeg har fransk balkong."
Og andre bare: "Det er et stort vindu. Hold kjeft."
90-tallsbarn tror at Malala er Simbas mor.
Vi blir influensere.
Det er det vi blir.
Vi har influensere som kaller seg selv for entreprenører.
La det synke inn.
De kaller seg for entreprenører når de lager mobildeksler
med Ideal of Sweden.
Marmor på hver eneste en.
Hva vil man helst ta ansvar for, Palmemordet eller marmordeksler?
Å kalle seg entreprenør når man har lager mobildeksler
med Ideal of Sweden,
er som om noen i Foodora skal si at de jobber med spinning.
Vi har så høye tanker om oss selv.
Jeg så en serie som heter "Catfish".
Det handler om folk som har vært sammen med noen lenge og aldri møtt dem.
Det var en fyr med som hadde vært sammen med kjæresten i ti år.
De var forlovet, men hadde aldri møttes.
To fyrer kom for å hjelpe ham med å finne henne, og få dem til å møtes.
De spurte: "Hvorfor har dere ikke møttes?"
Han sa: "Nei, hun har ikke tid."
På ti år?
Man bør vel ha hatt en eller annen luke i kalenderen?
De bare: "Ok, men har dere snakket på telefon?"
Han bare: "Nei, men jeg har hørt stemmen hennes."
De bare: "Hva faen er det som skjer?"
De sa: "Fortell hvem det er."
"Dere kommer ikke til å tro meg."
"Det er Katy Perry." "Ja."
Rimelig å tro at han er sammen med Katy Perry.
Vi tenker så høyt om oss selv. Vi tror vi kan jobbe med hva som helst.
Jeg møtte en fyr på en fest,
og på en eller annen måte begynte han å snakke om seg selv.
Det skjer sjelden.
Vi begynte å snakke om jobb. Jeg sa: "Jeg er komiker."
Han sa: "Det var rart."
Jeg sa: "Takk."
Jeg spurte hva han jobbet med,
og han sa: "Jeg gjør beatboxing."
"Ikke hobbyen din, hva jobber du med?"
"Jeg jobber med beatboxing."
"Ok, du trommer med munnen. Det er det du gjør."
Han sa at han går til en "luft-coach" en gang i uken.
"Pustingen er så viktig i droppet."
Ingen hører forskjellen, tro meg.
Han sa: "Jeg skal bli best i verden."
Det er sånn to personer som gjør det, det er ikke så vanskelig.
Han sa: "Jeg skal slippe en demo.
Vil du høre den?"
"Nei."
Jeg sa ikke det.
Jeg sa: "Jeg har ikke med meg ørepropper, dessverre."
Da sa han: "Jeg kan gjøre det live om du vil."
Akkurat.
Så i tre minutter
stod jeg der og håpet at han skulle få astmaanfall.
Hvordan jammer man med til beatboxing?
Jeg stod der bare og tenkte: "Jeg får gynge. Jeg gynger."
Så tenkte jeg: "Jeg tar opp en arm." Jeg tok opp en arm.
Så følte jeg: "Jeg er litt for stille."
"Jeg bør legge til noe." Så jeg begynte å si: "Yeah."
"Uh-huh."
"Skrrt." Du vet.
Har aldri følt meg så hvit i hele mitt liv.
Jeg vet ikke hvordan man jammer til det. Det er som å se på ridning.
Hva faen skal man si?
"Bra hopp."
Det var som en gisselsituasjon uten pistol.
Jeg var som en kobra som kom upp av en bøtte.
Skjønner dere? Man føder en sønn.
En dag sier han:
"Mamma, alt jeg vil ha til bursdag er en luftcoach."
"Vet du hva, David?"
"Jeg gir deg et luftgevær så du kan skyte deg selv i hodet."
Men jeg lå meg ham.
…så det… Ja.
Er det røde gardiner her? Altså…
Jeg vil helst ikke møte blikkene deres.
Jeg skammer meg litt.
Men det gikk bra. Han fulgte meg hjem, som var snilt.
Vi kom hjem til meg, og jeg låste døren.
Jeg sa: "Du skal ingen steder.
Om du så skal beatboxe meg til døde."
Vi skulle ligge, og så er det det med forspill…
At man skal suge kukk.
Før jeg fortsetter må jeg si at jeg gjør morsommere ting…
…men jeg er bare et menneske.
Så jeg gjør det. Jeg satte meg ned på kne…
Nå kommer jeg ikke til å møte blikkene deres.
Jeg nekter. Men jeg sitter der og forbereder meg selv på…
…det vanlige, å ikke kunne puste…
…å få nakkesleng.
Jeg var klar for alt det.
Jeg setter meg ned, og…
…"begynner å jobbe" høres feil ut.
Jeg satte festen i gang. Serpentinene var der.
Etter en stund kjenner jeg plutselig en hånd…
…på…
Jada… mitt…
…hode…
Som begynner å kna.
Det blir så rart. Jeg står sånn og han gjør sånn,
så det er som en tornado. "Hva faen er det som skjer?!"
Jeg turte ikke å si: "Stopp, min kropp!"
Jeg tenkte: "Så hyggelig vi har det".
Det fortsatte, etter hvert følte jeg at jeg fikk rytmen inn.
Sett på "La Macarena". Herregud!
Men jeg ble jo svimmel. Jeg bare: "Hvor er jeg?
Er jeg hos mine ekte foreldre?" Jeg begynte å…
Jeg tenkte: "Jeg må finne ut hva som foregår her nede."
Jeg sitter altså der med munnen full…
…og får en hodemassasje.
Vi er ikke på et jævla spa.
Om jeg hadde runket ham med høyre hånd,
hadde jeg fått håndmassasje på venstre.
69… "Litt fotmassasje, takk."
Dette er med meg for livet.
Så når jeg er hos frisøren og han skal vaske håret mitt…
Etterpå fant jeg ut at jeg enten hadde klamydia eller urinveisinfeksjon.
Det viste seg at jeg hadde begge.
Jeg bestilte hjem en klamydiatest,
for jeg går ikke til gynekologen og forteller henne hva jeg har drevet med.
Jeg bestilte en klamydiatest, og fikk en hvit konvolutt.
En klamydiatest og et kondom.
Ingen lapp.
Litt av en erklæring.
"Vær så god, lille hore."
Dum som jeg er, klarte jeg å søle ut prøvetuben,
så den ble ikke gyldig. Jeg bestilte meg en til.
Samme sak. Hvit konvolutt, en klamydiatest og tre kondomer.
Kan dere tenke dere ryktene?
Neste gang får jeg en dildo.
Med en lapp: "Slutt å ligge rundt."
Det er litt som julemagasiner. Jo flere du selger, jo bedre prosenter.
Neste gang får jeg en "Satisfy Pro". Det blir sykt bra.
Det var ikke så god timing.
Jeg vet ikke når det er god timing å få klamydia.
Jeg skulle nemlig dra til Costa Rica…
…for å lære meg å surfe.
Jeg hadde hatt mye jobb, jeg var veldig trøtt.
Jeg måtte finne ro, finne meg selv.
Det tok 34 timer å reise til Costa Rica.
Roen var allerede borte i London.
Jeg kommer dit og møter jenter i sports-bh og shorts.
De spiser müsli som snacks.
"Perfekt. Jeg har to minutter til å gå ned 40 kg. Dette blir bra."
Første spørsmål: "Har du surfet før?"
"Hva tror du? Jeg ser ut som en som driver med bowling."
Første dagen våkner vi 05.30 for å gjøre yoga.
Yoga for meg er når man ligger og sover,
tenner lys og sjonglerer med mangoer.
Vi skulle stå i "hund som ser ned", som er planken med rumpa opp,
i 45 minutter og puste.
Jeg gispet etter luft.
Det var også surfegaranti.
"100% surfegaranti."
Stod på hjemmesiden.
"100% sjanse for at du lærer å surfe."
De har måttet endre det til 99%.
Surfere er de verste menneskene jeg har møtt.
De kom bort om morgenen og sa: "I dag tok jeg grønne bølger."
"Og jeg tok ecstasy. Hold kjeft."
Verste jeg har vært med på.
Jeg dro for å finne meg selv. Jeg aner ikke hvor jeg var.
Da jeg kom hjem, var jeg fortvilet. "Hva gjør jeg nå?"
Begynner man å lese horoskop? Er det noen her som leser horoskop?
Ja. 3000 tilbakestående.
Takk for at dere kom.
Jeg leser også horoskop.
Jeg vet ikke hvor bra det er å være i min kategori, men gratulerer.
Jeg elsker horoskop. Elsker tanken om at noe bra kan skje en eller annen gang.
Noen har fått sparken.
Jeg elsker horoskop, men ikke dem som har med stjernetegn å gjøre.
Jeg bryr meg ikke om planeter. Én, jeg vil vite om noen er forelsket i meg
To, om jeg kommer til å bli rik.
Tre, kommer mine ekte foreldre til å finne meg?
Det er det eneste jeg vil vite.
Jeg dro til en spådame for noen måneder siden.
Det første hun sa var: "Stopp…
Jeg ser… at du kommer til å bo i et hus…
helt alene." "Ja.
Jeg har betalt for en time. Så gøy dette blir."
"Nei, du kommer til å like det."
"Jeg har vel ikke noe valg?"
Så kom vi til den morsomme delen der man får spørre ja-eller-nei spørsmål.
Så hun sa: "Jeg kan snakke med englene."
Så lett.
Det er ikke akkurat et Wi-Fi passord dit, men.
Hun sa: "Still et spørsmål, jeg kan svare."
Jeg tok det seriøst. "Dette sløser jeg ikke bort. Ok, jeg spør."
"Kommer jeg noen gang til å bli politi?"
Hun tok frem tarot-kortene sine. Jeg bare: "Spiller vi Uno nå?"
Hun sa: "Jeg legger frem disse kortene.
Blir det 13 kort, betyr det nei.
Under 13, så betyr det ja."
"Ok, fint. Gjør din greie."
Hun legger frem kortene og sier: "Hmm.
Ja. Da ble det 13 kort…
…så det betyr nei."
"Jeg så jo at du telte kortene! Jeg er ikke dum!"
Hun sa også til meg:
"Du har datet feil menn." "Det vet jeg, jeg datet en som bodde i bobil.
Det er sant. Jeg datet en fyr som bodde i en bobil.
Det var i Västerås, der jeg kommer fra. Jeg visste ikke om bobilen.
Jeg var ute på baren, han kom opp til meg og sa:
"Vil du bli med meg hjem?"
Jeg tenkte: "Jeg får ikke det spørsmålet igjen.
Jeg sier ja til livet."
Vi setter oss på en buss.
309 mot Höganäs. Aldri hørt om det stedet.
Vi reiser i ti, tjue, tretti minutter…
Hvis man skal ta noen med hjem, får man bo i byen.
Du kan ikke forvente at jeg skal gå over grensen.
Så vi kjører en stund. Etter 45 minutter kommer vi frem til en grusvei.
Han sa: "Her skal vi av."
"Er du sikker?"
"Ja, her skal vi av."
"Flott, jeg kommer til å bli kidnappet igjen."
-Jeg elsker deg! -Takk.
Det er sikkert han.
Takk for at du kom.
Jeg går av bussen, og det er helt mørkt.
Det var ikke engang vits i å prøve å løpe fra ham.
Vet dere hvor sakte jeg løper?
Rusling er mitt raskeste tempo.
Det er bekmørkt, vi ser ingenting.
Han tar frem en lommelykt fra jakkelomma.
Han tok med lommelykt til baren!
Det er et rødt flagg.
Vi går som to blinde personer.
Kommer frem til en jævla bobil.
Han sier: "Her bor jeg."
Ja…
"Kanskje du kunne sagt det tidligere."
Men vi fortsatte å date, sykt nok.
Det var vanskelig å fortelle foreldrene mine hvor han bodde.
Jeg vet ikke hvorfor, kanskje noe stolthetsgreier.
Foreldrene mine spurte: "Hvor skal du i kveld?"
Jeg sa: Jeg skal hjem til Felix."
"Felix bor på landet, eller?"
"Det kan man si. Det er et stykke ut."
"Vil du ha skyss?"
"Nei, for faen. Jeg tar bussen mot Höganäs, det går bra."
"Bor han i en villa ute på landet, eller…?"
"Villa og villa. Det er bare én etasje."
"Ok, en en-etasjes villa? "Det er å ta i…"
"Ok, rekkehus?"
"Det er hus på rekke, ja."
"Skjerp deg, er det en leilighet da eller…?"
"Det er en leilighet på hjul. Hva skal jeg si?"
"Du dater en hjemløs person. Bra jobbet."
Fyren hadde så mange røde flagg. Han elsket nypesuppe.
Hvorfor gjør man det ikke bare slutt da?
En kveld skulle jeg hjem til ham, og han skrev til meg:
"Johanna, kan du…"
"…kjøpe med litt nypesuppe?"
"Selvsagt skal gubben få nypesuppe!"
Jeg drar ikke ofte til fysiske matbutikker,
for de som jobber der er veldig engasjerte i oss som bare vil handle.
Og det er så vanskelig å finne ting.
Men denne kvelden går jeg
inn på butikken, og prøver å finne suppen.
Jeg aner ikke hvor nypesuppe står. Er den varm eller kald?
Står den med juice, krem eller meieri?
Jeg aner ikke, jeg går rundt som en idiot. Ok, jeg får spørre.
Jeg får spørre,
Jeg ser en jente som jobber der.
Jeg går opp til henne og sier: "Hei på deg."
Det sa jeg ikke. Jeg sa ikke "hei på deg." Hvorfor skulle jeg sagt det?
Jeg sa vel: "Heisann." "Hei."
Og hun sa: "Hei."
Samtalen var ikke så lang.
"Kan jeg spørre deg om noe?"
Hun sa: "Spør meg om hva du vil."
Jeg sa: "Ja…
Nypesuppe, hvor står det? Bare si det, du må ikke…"
Hun bare: "Ja! Da går vi til nypesuppen!"
Hun er 15 meter foran meg. Det er walk of shame i butikken.
Du trenger ikke ta meg med til Narnia. Er du dum?
Jeg hater det, bare si hvilken gang den er i! Det er så skryt!
Jeg hater også å gå på Systembolaget.
Jeg vil bare at spriten skal komme til meg.
Men jeg skulle på middag med denne bobil-fyren.
Og når man er 20, så er det en regel at man
kjøper med seg vin eller blomster eller noe sånn dritt.
Jeg går inn på Systembolaget, og skal kjøpe vin.
Jeg går til rødvinshylla. Jeg kan ingenting. Ser etter de fineste flaskene,
og hvilke som er dyrest. Står og holder flasken.
Så kommer det en dame opp bak meg.
Hun bare: "Jeg så nettopp på den vinen."
"Ok?"
Hun spurte: "Vet du om den passer bra til kjøtt?"
Jeg aner ikke. Jeg drikker Red Bull og vodka i helgene.
Det er som om Penny Parnevik skulle spørre foreldrene om prevensjon.
Hun har femten millioner søsken.
Som dere nok har merket, har jeg vært singel
nesten hele livet. Nå har jeg på en eller annen måte klart å finne noen.
Oi, takk.
Han kommer til å forlate meg snart.
Jeg er her fortsatt.
Jeg var singel veldig lenge.
Jeg er dårlig på dating. Har dere Tinder?
Ikke så mange av ti tusen.
Om jeg finner ut senere at flere har det, dreper jeg dere alle.
Det jeg skal fortelle nå, er veldig tøft. Jeg hadde Tinder.
Jeg hadde også Tinder Gold.
Det var en hånlatter. Jeg hørte det.
Tinder Gold lar deg se først hvem som har likt deg.
Og man kan dra utenlands.
I appen altså. Det er ikke eskorter.
Tinder Gold koster 200 kroner i måneden.
Det er dyrere enn strøm.
Ifølge Unicef kunne jeg reddet fem barn i måneden.
Nei, det er ikke noe for meg.
Mitt argument for å få meg Tinder Gold var at jeg sparer tid.
Ja, du sparer så mye tid på å sveipe i Australia.
Det var vanskelig da jeg begynte å date kjæresten min.
Jeg blir gal når jeg dater.
Han svarte kanskje ikke på ti minutter…
Jeg ble gal.
Helt gal. Jeg kunne stå med en venn, og bare…
"Ok."
"Ok!"
"Ok da!"
"Da er det slutt. Det var det."
Vennene mine bare: "Her kjører vi igjen."
Hun bare: "Johanna, har dere snakket i dag…?"
Jeg sa: "Ja, vi har snakket.
Snakker vi nå? Nei, vi snakker ikke nå, gjør vi vel?"
"Ok, men om dere har snakket i dag, vet du kanskje hva han gjør?"
"Ja.
Han er på en jævla begravelse.
Jævla Felicia har gått og dødd.
Der er han, han kjøpte blomster til henne.
Kjøper han blomster til meg? Nei. Men til Felicia, ja.
Han knuller henne nå.
Han knuller henne i kista. Jeg vet det."
Vennene mine bare:
"Jeg tror du hadde visst om han ville knulle lik."
"Man vet aldri.
Jeg hadde knullet Micke død eller levende. Det spiller ingen rolle."
Takk. Så fine dere er.
Før jeg møtte kjæresten,
lurte jeg alltid på hvordan det er å ligge med noen som har astma.
Folk har alltid astma frem til man skal ha sex.
Man hører aldri noen si:
"Jeg har med inhalatoren min."
Man hører aldri det.
Jeg visste ikke at kjæresten min hadde astma,
men når man skal ligge med noen man liker godt første gang,
vil man jo at det skal være bra.
Jeg kjørte på for fullt. Jeg barberte hele kroppen.
Jeg brukte fuktighetskrem. Jeg spiste ananas ukevis.
Jeg løp til apoteket… Eller, jeg løp virkelig ikke.
Jeg gikk rolig til apoteket og fant noe som heter fittedeoderant.
Det heter ikke det. Det heter intimspray.
Jeg kjøpte noen flasker.
Jeg tok den første. "Nei, jeg tar den andre også.
Det er like greit. Jeg tar tredje."
Men jeg visste ikke at folk med astma…
har vanskeligheter med… duft…
…og parfyme.
Så han…
Han går ned på meg, m
og jeg kjenner plutselig at han begynner å skjelve.
Noe som er det beste jeg har kjent i hele mitt liv.
Dere vet sånne vakuumvibratorer? Jeg tenkte: "Han har tatt et kurs.
Han har lært seg å gjøre det med munnen. Veldig bra for meg."
Så jeg lot ham fortsette til han begynte å hoste.
Noe som også er det sykeste jeg har kjent.
Gutter, har dere ikke hostet ei jente i fitta, gå hjem og gjør det.
Corona er det beste som har hendt meg.
Det første stedet det brøt ut, jeg var der med en gang.
Noen sitter og hoster på bussen. "Du skal bli med meg hjem."
Anders Tegnell sa: "Alle skal vaksineres."
Jævla kvinnehater.
Jeg tror også at jeg er heteroseksuell fordi jeg har en fobi kalt trypofobi.
Det er en fobi der man er redd for hull.
Jeg hater hull.
Det føles som at ting skal komme ut av dem.
Som TikTok-politiet.
Om jeg hadde gått ned på ei jente og sett alt, hadde jeg bare: "Nei!"
Hun truer meg med fitta.
"Om du ikke går med søpla, så vet du hva som skjer."
Jeg hater hull. Store hull, små hull. Jeg hater alle hull.
Jeg kom hjem til min søster og mamma for å fortelle det.
Jeg sa: "Sett dere ned. Dette er viktig."
Jeg sa: "Ok. Eh…
Jeg har trypofobi.
Det er svært vanskelig for meg."
Søsteren min sa: "Johanna.
Jeg har også trypofobi.
Jeg tror det ligger i slekten.
"Jeg er jo fra Portugal, så jeg vet ikke med det."
Takk! Takk, Globen! Takk, Avicii Arena. Takk!
Tusen takk!
Takk!
Tekst: Hilma Kristin Sigurdardottir