Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
To je ten podivín ze Sopot. Kde je náš farář?
Zamkla jsi zadní dveře?
Je to má vina, má veliká vina.
Zloději! Pomoc!
Zdravíčko, Patryku!
- Jsi zpátky? - Buď zticha.
Čelem ke zdi.
Dovnitř.
Vypadni.
Slyšel jsi? Vypadni.
Respekt.
Bez toho jsi tady v prdeli.
Jsi k ničemu a osamělý.
Jako ten flanďák.
Nejen, že sotva viděl a chodil,
měl ještě prořízlou pusu.
A navíc byl cizák.
V mém městě, když nejsi našinec,
nikdo s tebou nechce nic mít.
Když si lidi postaví hlavu,
i Bůh to zabalí.
On ale překvapivě ne.
Vydal se tam, kam nikdo jiný nechtěl.
Vždycky to měl těžké.
Proto mluvil s těmi, s nimiž nikdo jiný mluvit nechtěl.
Kouříte?
Tak dobře.
Dobře. Potáhněte.
Tak. Dobře.
Zdravím vás.
Jak zpíváme na poutních výpravách:
Zapal cigáro mé, jen ať hoří.
Zapal cigáro mé. Aleluja…
- Pozdrav pánbůh. - Zdravím!
Od samého začátku neměl moc nadějné vyhlídky.
Když se narodil, vážil necelé kilo.
Teď jsi na takové… dovolené.
Jo. Jasně. Lehni si a odpočívej.
Možná proto ho přitahovaly ztracené případy.
V životě se ještě nachodíš.
Čtrnáct dní po ovulaci,
můžete střelit gól, když nepoužijete kondom.
Hraj na jistotu!
Skvěle. Dobrá práce. Vyhráváš starou belu.
Koho zajímají nuly z učňáku?
On si je ale získal.
Vypadni odsud!
Tak jsme se poznali.
Slyšels mě?
On si to ale nepamatoval.
Aspoň doufám.
Až nás ten marod uvidí, normálně ho klepne.
Můžete být zticha? Vypněte si telefony.
A nemluvte jako dlaždiči,
nebo řeknu paní Anie, aby vám dala klystýr.
Do prdele, předjelo nás kolo.
On ty kluky neodepsal.
A oni se nevykašlali na něho, když potřeboval pomoc.
Věděl, že to, co za chvíli uvidí, je přiměje hodně přemýšlet.
Jen opatrně. Ať tu postel nerozbiješ, ještě než začneme.
Hezky pomalu.
- Vzal jsi matraci? - Jo. Mám ji.
Dobrý večer, pane Brunone.
Jsem otec Jan.
Jak se cítíte?
Rozložte to, chlapci.
- Máte bolesti? - Ano.
Ano.
Vím, že to bolí. Dobře. Něco s tím uděláme.
Anio…
- To byl masakr. - Zastav.
Dobře.
Ale…
Děje se něco? Anio!
Děkuju! Děkuju za tvou odda…
Anio, děkuju ti z celého srdce. Slyšíš? Díky za tvůj drahocenný čas.
Prosím tě. Za tři hodiny jdu do práce.
Já ti rozumím, ale co víc můžu udělat?
Nemáme peníze, léky ani obvazy.
- Nemáme nic. - Já vím.
Vážně, děkuju z celého srdce, Anio.
Měla pravdu.
Domácí hospic v pojízdném vraku byl katastrofa.
Tehdy se Jan utrhl z řetězu.
- Synu, ty ses zbláznil. - Nemůžu nesouhlasit.
Co ty víš o provozování hospicu?
Magdo, řekni mu něco, než ztratím nervy.
Co ty o tom víš? Víš kulový.
Vážně si myslíš, že si Jan nechá diktovat, co má a nemá dělat?
Už 20 let naše rady ignoruje.
Nemáš už dost problémů?
To je víno z diskontu?
- Ochutnám. - Jistě. Tady máš.
Bylo ve slevě.
Podáš mi to?
- Velmi silné. - To se pije samo.
V první řadě…
vám chci poděkovat…
za vaši podporu.
A zadruhé…
Ano, děkuji.
A zadruhé…
- Nesahat. - Mami.
- Dám ti ten spálený. - Dobře.
Zadruhé?
Merci beaucoup.
A zadruhé, s tím ignorováním bych to nepřeháněl.
Vašich názorů si opravdu vážím.
Ale nikdy nás neposlechneš.
A zatřetí… Filipe.
Myslím, že na to nejsou třeba žádné zvláštní znalosti.
Nemám pravdu?
Magdo, co tam dělá?
Potřebuje dveře, okna.
Střechu.
A je to.
No, je to trochu složitější.
Když to zvládneš ty, nemůže to být tak těžké.
Ne tak těžké jako tvoje práce.
Je to povolání, ty pacholku.
- Zvoní ti telefon. - Ještě trochu.
Na zdraví.
Okamžik. Vyslechněte mě, prosím.
Když ti volám, máš to zvednout.
Připomínám ti, že jako kněží jsme přísahali skromnost a pokoru.
- Jsme Boží služebníci! Služebníci! - Sloužíme lidem, jako Ježíš.
Bez mého souhlasu žádný hospic stavět nebudeš. Rozumíš, kurva?
Spánembohem.
Měl vlastní vzor.
Jerzy, prosím tě.
Jmenoval se Popiełuszko.
Prosím tě. Sejmi ze mě ten strach.
A jednoho dne se do toho prostě pustil.
Získal pozemek, dostal půjčku.
A jeho velký sen se začal plnit.
Dál dělal to, co vždycky.
A konečně se přestal bát.
OTEVŘENÍ HOSPICU SVATÉHO OTCE PIA
Nikoho neodepsal.
Až na sebe.
Ano. Tady otec Jan Kaczkowski.
Rozmyslel jsem si to. Půjdu na tu magnetickou rezonanci.
Kdy můžeme čekat výsledky?
Až přijdou, tak přijdou. Zeptejte se na recepci.
Aha, tak se zeptám na recepci.
Dobře. Děkuju.
Hotově nebo kartou?
Namočil jsi mě do toho, Jerzy.
Teď mě z té kaše vytáhni.
Glioblastom v pravé hemisféře.
Gliom 4. stupně.
Kolik je bratrovi?
Je mu 35.
Půl roku. Každý den navíc bude světový rekord.
Bohužel.
Rozumím.
Děkuji, pane profesore. Omlouvám se za vyrušení.
- Dědo, opravíš mi koníka? - Už jdu.
- Na shledanou. - Nashle.
Hned ho zoperujeme. Pojď.
Bylo by snazší, kdybys přestal hýbat hlavou.
Kdybys mě zplodil bez vady očí,
nemusel bych se hýbat.
Třeba bych konečně zjistil, jestli jsem stejný fešák jako Brad Pitt,
jak tvrdí máma.
Život není spravedlivý. Je to rozsudek.
Jan dostal strašný rozsudek.
PROBÍHÁ OPERACE
A můj rozsudek?
Podmínka.
Aspoň jsem měl zatím pokoj.
Jak se po té operaci cítíš?
Žádná sláva. Mám rakovinu.
Dobře řečeno.
Možná tak nazveme naši knihu, co?
No, proč ne?
Já nemám co ztratit. Mysli na sebe.
Mně se to líbí.
JSEM ODVÁŽNÝ A DIVOKÝ
Na přebal.
Je tady ten červenej panák.
Vstávej. No tak. Pomalu.
Jsi obyčejný narcista a blázen.
A ten tvůj hospic… je naprosto nelegální.
Napij se.
- Děkuju. - Jen klid.
A k tomu se ještě propaguješ s tou nemocí.
Proč…
tohle děláte, arcibiskupe?
Okamžik.
Ten hospic…
je světským sdružením.
Čerpá z učení církve, ale nepodléhá jí.
A jen aby bylo jasno…
Mě…
opravdu nezajímá, jak jste získal…
tolik majetku.
Jak se opovažuješ?
Mě to nezajímá.
Stejně tak mě nezajímá váš alkoholismus.
A při vší úctě bych chtěl o totéž požádat vás.
Spánembohem.
Mami!
Taky cítíš síru?
Možná ano.
Až ten pán odejde, otevřeme okno.
Sbohem, pane.
Tolik ke slávě Říma.
Co je, Ziuku?
Dobrý?
Pablo, ty vole.
Jak dlouho se známe?
Máš týden.
Otevři!
Ahoj, mami.
Kurva.
No co?
Lidi se bojí takových jako já.
A takoví jako já se bojí dopisů s úředním razítkem.
Ale je lepší je rychle otevřít.
Protože místo let ve vězení se v nich někdy píše o hodinách.
O hodinách práce.
Ano, myslím, že by to neměl být problém.
Víte, jak to chodí…
Dnes jste tady, zítra pryč, takže…
Ježíši.
Pochválen buď Ježíš.
Na věky věků.
Jsem tu kvůli reha…
Ustupte prosím kousek.
Dnes, pane, je vaše přítomnost jasně cítit.
360 hodin veřejně prospěšných prací.
Gratuluju. Carpe diem.
Co kromě porušování zákona umíte?
Tohle to…
Dělal jsem na stavbě.
Trochu. Co jsem ještě dělal?
Dobře, chápu.
- Co děláte rád? - Rád…
Asi to, co všichni. Pít, šoustat a na bednu koukat.
Uvařím polívku z ničeho. Taky jsem trochu kutil.
Dobře. Zítra se ohlásíte u paní Anii v kanceláři.
A ať jste odpočatý.
A střízlivý jako jeptiška.
Jedna stížnost a letíte.
Prosím.
Děkuji.
„Pít, šoustat a na bednu koukat.“
Prosím?
Myslel jsem, že mám štěstí.
Staříci na vozíčkách. Pěkné světlé místo.
V porovnání s vězením dovolená.
Ty, mladíku. Pojď za mnou. Rychle.
Pojď. Čeho se bojíš? Chyť ho za boky. Opatrně.
Dávej pozor a rychle se to naučíš.
Drž ho. Opatrně.
Nechtěl jsem to vidět. Nechtěl jsem to cítit.
Musel jsem se odreagovat na nějakém normálním místě.
Pusť ho!
Co je, sakra?
- Pablo, já ti to vrátím. - Tři dny!
Kde je ten pacholek?
Tak co, Patryku?
Budeš tam jen sedět a kouřit,
nebo budeš chlap a odpracuješ si svoje hodiny?
Patryku, prosím.
Zodpovědnost spočívá v dotahování věcí.
Když něco začneš, tak to dokonči.
A hospic není…
Není to jen to, co jsi viděl.
Tak co? Kouříš hodně?
- Trochu. - Trochu míň nebo trochu víc?
To záleží.
Na čem to záleží?
Řekni mi…
Říkal jsi, že jsi kutil.
Sem tam něco zvládnu.
No tak zítra…
až se vyspíš, zastav se v hospicu.
Tak jo, dej mi toho jointa.
- Stejně si lidi myslí, že kouřím trávu. - A kouříte?
Ne. Tohle je poprvé. Vážně.
Podívej!
Sluníčko naše, usměj se na nás.
Ten temný mrak je nehezký kabát.
Brzy nashle. Spánembohem.
Není zač!
Možná mě Jan tím svým zvláštním pohledem prokouknul.
Ale mně to bylo jedno.
Myslel jsem, že utáhnu pár šroubů, něco vymaluju, přinesu.
Ale hlavně, nepotkám tu Pabla.
Do prdele…
Co tady děláte?
Vypadněte odsud!
Hned!
Patryku.
Už je to 24 hodin, co pan Henryk zemřel.
Proto jsme zhasli tu svíčku.
Jak se máš?
Všechno dobré?
Jde to.
A jde to dobře, nebo špatně?
Chápu. Takže cosi-cosi.
Pověz mi. Přemýšlíš někdy o Pánu Bohu?
Myslím, že na mě sere.
Kůň na C6.
Myslíš, že Pán Bůh na někoho…
sere?
Na mě jo.
- Proč? - Protože ví, co jsem udělal.
Takže jenom Bůh ví, kolik jsi toho pokazil?
Hodně pije, tak se to nahromadilo.
Pokud vím, není to žádné tajemství.
Jednička, politika. Dvojka, filmy.
Osmička, erotika.
Jen ty rozhoduješ, jaký bude tvůj život.
Musíš přijít na to, co teď v tenhle moment můžeš udělat.
- Teď? - Ano.
Dědo, a ty nemáš nic rozbitýho?
- Dobrý den, otče. - Dobrý den. Zdravím.
- Dobrý den, otče. - Zdravím, slečno.
Dobrý den, milá pomocnice.
Honor est in honorante.
Pochválen buď Ježíš Kristus.
Všechny srdečně zdravím.
Narovnej se!
Patryku? Jak to jde?
Opravil jsem kohoutky a světlo u paní Stanisławy…
K těm skříním se vrátím, až dodělám tohle.
Patryku, v klidu. Dal sis taky pauzu…
na kouření?
Ta holka z dvojky chtěla, abych tohle opravil.
Paní Agnieszka? Má malého syna.
Jsou mu čtyři. Každý den jí volá. Odnes jí to.
A jdeme nabíjet.
Sakra.
Je to trochu krátké. Ale počkej.
Na výšku nebo na šířku?
- To je jedno. - Dobře. Na šířku.
Musíš mluvit nahlas.
- Otče? - Ano?
- Je mladá. - Ano. A co?
Co tady dělá?
Proč? Chceš vědět, jestli paní Agnieszka umře?
Milovaný synku…
Jestli se díváš, znamená to, že máš dnes 18. narozeniny.
A taky to znamená…
A čtyřka.
Musíme získat co nejvíc peněz.
Jestli se kniha bude prodávat, budeme na tom dobře.
Kolik máte času?
- Jak jako? - Však víte, otče.
Chceš vědět, kolik času mi zbývá?
Doktoři říkají, že šest měsíců.
Uvidíme, kolik času mi dá Bůh.
Proto musím hospic zanechat v co nejlepším stavu.
Proto musíme jednat rychle. Pardon, trochu jsem sjel.
Uf. To bylo o chlup.
- Koukejte na cestu, otče. - Nekřič na mě, Patryku.
Teď jste mě vystresovali.
Poslyš. Mám pro tebe tajný úkol.
Uděláš pro mě něco?
Co z toho budu mít?
Tady máš nákupní seznam.
Všechny si omotal kolem prstu.
Jistě, všechny kromě vás, pane Romane.
Nevěříte, že se člověk může změnit.
Vy tomu klidně věřte, otče. Je to pro vás lepší.
Na co čumíš?
Děkuju, paní Grażynko.
Co se vám nezdá?
Takové jako on znám a jedno jsem se naučil.
- Budete si přát? - Tohle.
Zloděj bude vždycky zlodějem.
Pospěšte si. Slyšíte?
- Počkejte chvíli! - Spěcháme.
Pane Romane, co na to říct?
No. Jste výborný šachista. Gratuluju.
Dobře a peníze?
Uděláte si party?
Odnes to otci Janovi.
Tak už jdi!
Odnes to zpátky panu Romanovi.
Řekni mu, že…
že to má jako poděkování
za účast na experimentu sociální rehabilitace.
Vševědoucí pan Roman si myslel, že vezmeš peníze a už tě neuvidíme.
Jak je to s tím pěšcem? Dostane se na druhou stranu…
A nastane…
proměna.
Proměna je situace, kdy pěšec…
může být vyměněn za silnější figuru.
Ale tvoje svědomí zvítězilo.
A upřímně, já o tobě nepochyboval.
- Každý, Romane… - Ano?
Každý si zaslouží odpuštění.
To doufám.
Jak to, že mě Pablo nedostal?
Musel zmizet z města.
Každopádně jsem v noci konečně spal.
A Janovi se ani nesnilo, že se mu tak rozroste stádo.
Co tady děláte?
Přinesl jsem deku.
Odejděte, prosím.
Znovu zaklepejte a počkejte na vyzvání.
Tohle si odneste.
- Kdo je tam? - Já. Přinesl jsem deku.
Kdo „já“?
Do prdele…
Patryk! Nesu deku!
Pojďte dál.
Je mi ukradený, jestli tu deku chcete nebo ne.
Otec mi řekl, ať ji přinesu.
Ale radši si ji vezměte, je zima.
Slyšel nás?
Na rovinu?
Nevím.
Ale myslím, že ano.
Tady. Patryk vás drží za ruku.
A miluje vás.
Opravdu moc.
Řekni panu Józefovi, že ho miluješ.
Miluju vás.
Modleme se.
Pane, smiluj se nad námi.
- Opakuj. Smiluj se nad námi. - Smiluj se nad námi.
- Pane, smiluj se nad námi. - Smiluj se nad námi.
Svatý Petře a Pavle, modlete se za nás.
Modli se za nás.
- Modlete. - Modlete se za nás.
- Svatý Barnabáši, modli se za nás. - Modli se za nás.
- Svatý Stanislave, modli se za nás. - Modli se za nás.
Svatý Martine, modli se za nás.
Svatý Patriku…
Jsem opravdu hrdý a dojatý, že jsem poznal tak skvělého člověka.
Jsem tu s vámi z celého srdce a zůstanu s vámi až do konce! Miluji vás!
Drž se, Józefe.
Na shledanou.
Nevěděl jsem, co dělat, otče.
Chytil mě za ruku, jako by ode mě něco chtěl.
- Jako by něco chtěl a já nemohl… - Přestaň.
To, cos měl udělat, jsi zvládl skvěle.
Děkuju ti za to.
Patryku.
Tak pojď. No tak.
Nahoru. Raz a dva.
Tak jo.
Jdi spát.
Opravil jsem ho.
To jste vy?
Ano.
Pěkná fotka.
„Její pohyb na jevišti je dechberoucí zážitek.
Ona nechodí. Vznáší se.
Do jejích očí se zamilujete.
Ale jak otevře pusu, slyšíte faleš.
Obzvlášť závěrečná scéna byla slabá.
Mladé herečce chybí zkušenosti
nebo možná jen lepší režisér.“
- Pomoz mi. Zaseklo se to. - Nejede to?
Musíš zatlačit. Sakra…
Už to mám.
Jeho návrhy jsem odmítla. Byl to hrozný blb.
„Nová hvězda na divadelní klen…
klenbě.“
- Mockrát děkuju. - Na tvůj věk.
Co to děláš?
Příště si je namaluj sama. Já to neumím.
Patryku, přišroubuj madla v koupelně.
Nech mě aspoň sundat batoh!
No tak, řekni mu něco.
Za podvádění půjdeš do pekla!
„…žádné dva polibky nejsou stejné.
- Žádné dva pohledy očí.“ - Do očí.
Cítím to v hlavě, cítím to v srdci. A tady taky.
Přestaň, ty.
V krásné dny je to těžší.
Můžu se jen dívat.
Někdy ochutnat.
Řeknu v kuchyni, aby ti něco uvařili.
Ne. Tohle nebudou umět.
Rebarborové lívance na víně? Kde tady mám vzít víno?
Kde by?
Ne, děkuju, ale nemůžu. Dnes ne. Jsem tady na kole.
Geniální!
- Vážně? - Jo!
„Žádné dva polibky nejsou stejné.
Žádné dva pohledy očí.“
- Do očí. - Do očí…
Tohle je blbost!
Je to nesmysl!
Patryku. Čeho se bojíš?
Že mi zruší podmínku a půjdu sedět.
Že mě Pablo zabije, když mu nesplatím dluh.
Dobře, ale čeho se bojíš nejvíc?
Uklidni se.
- Podívej se na mě. - „Včera…“
Jen klid.
Přemýšlej o tom, co čteš.
Do toho.
„Včera, když někdo vedle mě vyslovil tvoje jméno,
bylo mi, jako by sem otevřeným oknem přilétla růže.“
„Dnes, když jsme konečně spolu, otáčím se tváří ke zdi.
Růže?
Jak vypadá růže?
Je to květina?
Nebo snad kámen?“
Utrhl jsem ji pro tebe.
- Je krásná. - Že jo?
Můj Piotr mi vždycky… dával růže.
Bylo to nejkrásnější období mého života.
Zemřel při nehodě.
Patryčku…
Otevři tamten horní šuplík. Něco tam pro tebe je.
V malé stříbrné krabičce.
- Má tvar srdce. - Tady?
Ano.
To nemůžu přijmout.
Na moje prsty je už moc malý.
Co s ním mám dělat?
Až potkáš dívku, kterou budeš opravdu milovat,
dej jí ten prstýnek.
Ale starej se o vaši lásku.
Dobře?
Měl bych už jít.
Počkej.
Poseď ještě chvíli.
Dobře.
Děkuji.
Podívej se na sebe.
Tam máš zrcadlo.
Podívej se na sebe a řekni mi, co vidíš.
Patryku, právě jsi našel další důvod k vzteku.
- Omlouvám se. - Nemáš se mi za co omlouvat.
Hanio…
Umírající člověk…
potřebuje cítit, že může zemřít.
A tys tu chtěl paní Haniu držet. Kvůli komu?
Kvůli paní Hanie ne. Kvůli komu tedy?
Kvůli sobě.
Kurva! Doktora!
Doktora!
Co jsem jí měl říct?
„Děkuju. Byla jste na mě hodná.“
Měls tam sedět…
a držet ji za ruku.
To je vše.
Opravdu chtěla, abys našel svoje místo na zemi.
A myslím, že vím, kde to je.
Pojď. Všechno ti ukážu.
Tady skladujeme brambory. Tady… To až potom.
Jo, vidíš. Obleč si to.
Tak prosím. Tady…
Co vy s tím telefonem tady děláte? Do práce! No!
Vidíš?
Patryku.
Zkus tenhle.
No jak to krájíš?
Osolila jsi brambory?
Nedělej mi z těch rajčat fašírku!
Zase jsi mi vzal utěrku!
Panečku!
Vejce je evidentně natvrdo.
Dalo by se říct, že je jako z kamene.
Hodilo by se na frisbee.
Odnes to pryč!
Evidentně moc měkké. Celé to teče.
Nechutné.
Odnes to. Tím bys někoho akorát otrávil.
Dámy a pánové, tohle je úžasné,
přímo oduševnělé pošírované vejce.
Bravo a teď to prosím skliď.
Bude se ti tu líbit.
Jsem si tím jistá.
Jak krájíš ten pórek?
Ženská jedna líná!
Hej!
Hej, kotě! Kotě!
Hej!
Pomůžu ti.
Zaprvé, nepotřebuju pomoc od chytráka, co mi říká „kotě“.
A zadruhé, tenhle byl poslední. Čau!
Nejsem chytrák, jsem kuchař.
A ty jsi dobrovolnice. A to byl služební rozkaz. Vrať se.
Pomůžu ti.
Kruci! Je to fakt těžký.
Vstup do mého království.
Najdeš tu na práci horší věci, než pomáhat v kuchyni.
Udělej si pohodlí.
- Musíš je loupat tenčí. - Dobře. Ty ruce pryč.
Počkej, ukážu ti, jak na to.
Předpokládal jsem…
že 30minutové zpoždění musí mít nějaký dobrý důvod.
A jak vidím, nemýlil jsem se.
Ohřeju vám lívance, otče.
Sám se běž ohřát.
Żaneto.
Abys neřekla, že jsem tě nevaroval.
Je to recidivista.
Zatím!
Lívance, to určitě.
Tři měsíce!
V Krokowě!
Kámo!
Já tě miluju!
Patryku. Chobotnici do vroucí vody.
- Jen na minutu. Nezapomeň. - Pak do studené vody.
- A kdo bude šéfkuchař? - No kdo?
- Kdo bude šéfkuchař? - Kdo?
Já budu šéfkuchař!
Jogurt, majonéza, česnek a rajčatový protlak.
- To máš z internetu? - Ne, z hlavy.
Do prdele!
UMĚNÍ MILOVÁNÍ
Vidím, že tě zajímá poezie.
Patryku, byl jsi někdy v televizi?
No jasně.
Vážně?
Na jaké stanici?
Na čerpací.
Nahráli mě, jak kradu kabanos.
Skvěle. To znamená, že máš zkušenosti. Takže…
jdeme.
- Do televize? - Za lidmi.
Na plný petardy!
Co to děláš?
Vždycky, když řídíš, tak se modlím.
To je chvályhodné.
Bůh není hnusný dědek, který sedí na obláčku a říká:
„Kowalski, nelíbí se mi tvůj hrnek. Sešlu na tebe rakovinu.“
Takový Bůh není.
Pokračuj. Je to dobrý.
Tak jo.
Ziuku, Jan je v televizi! Pojď se podívat!
Už jdu.
Jestli máte o Bohu takovouhle představu,
pak bych jako katolický kněz byl radši, kdybyste byli nevěřící.
Co je? Ven!
Co se stalo?
Vyměníme se.
Kam to vlastně jedeme?
Do největšího pekla na zemi.
- Ahoj, Jane. - Ahoj!
Hele, jsi náš první host. Máme tady…
- Zapomněl jsem se představit. Jurek. - Ahoj.
Prosím.
Zůstaňte prosím za monitorem.
Dej mi ruku.
Co to sakra je? Chci normální mikrofon.
Počkej. Promiň. Dobře. Dávej pozor.
Srdečně vás tu vítám. Máme tu prvního hosta.
Přivítejte otce Jana Kaczkowského! Velký potlesk!
Přijel sem z druhého konce Polska!
VELKÝ ORCHESTR VÁNOČNÍ POMOCI
Co máme…
říct našim blízkým, kteří…
umírají…
jsou nemocní?
My smrtelně nemocní…
nečekáme, že nás budete utěšovat a hladit
a dokola opakovat, že to bude dobré.
Potřebujeme od vás slyšet něco jiného.
„Neboj se. Ať se stane cokoliv, zůstanu s tebou.
Neopustím tě, protože tě miluju.“
Ale abyste to dokázali říct,
musíte na tom pracovat celý život.
Musíte se snažit.
Zvlášť když jde o složité vztahy.
Nic nás nezbavuje naší zodpovědnosti
starat se o vztahy s těmi, které milujeme nejvíc.
Čas.
Čas je to nejcennější, co můžeme jeden druhému dát.
Náš vlastní čas.
Dohodněme se, že mi budeš říkat „otče“
jen ve formálních situacích, dobře?
Jen mi neříkej Jašku nebo Janku, nebo tě zabiju.
- Jak ti mám říkat? - Jmenuju se Jan.
Nejlíp, když mi budeš říkat Johnny.
- Ano? - Jane, přišly ti výsledky.
- Vůbec tomu nerozumím. - Mami, uklidni se.
Přečti, co tam je napsané.
- Sakra, zapomněl jsem víčka. - Moment.
„Nádor roste,
zejména v oblasti klenby pravého čelního laloku,
v cirkumventrikulární a subkortikální bílé hmotě čelního laloku
s hyperintenzivními ložisky v parietálním laloku…“
- To nic. - Počkej.
Dej mi tu kávu.
„…a parientální hyperintenzivní ložiska viditelná na snímcích…”
Já nemůžu. Zavolám ti později.
Co je? Andiamo.
Jedeme.
Pablo,
prosím, tady ne.
Za koho mě máš?
Naskoč. Ukážeš nám okolí.
Dobře! To stačí!
- Patryku, co se stalo? - To nic, mami.
Sedni si. Najez se. Hned ti něco přinesu.
Sedni si, synku. Ukaž.
Ukaž mi to.
- Mami, přestaň! - Dobře, počkej.
Dej si vodu. Napij se.
Voda je dobrá, nese lodě. Pij.
Kdo ti to udělal?
Pokaždé, když sem přijdeš…
Sakra, mami.
Musím ti to utřít.
Sakra.
Synu, co se děje?
Spi, tati. Nic se neděje.
Hele, přišel ti dopis.
Dopis s úředním razítkem.
Soudy nejsou jako Pablo.
Kéž bych zaplatil ty pitomý pokuty.
Styděl jsem se Jana požádat o peníze.
Doufal jsem, že třeba zapomenou.
Zavolejte prosím dalšího svědka.
Uveďte své jméno a věk.
Jan Kanty Kaczkowski.
- 37 let. - Povolání?
Bioetik.
Vedu Hospic svatého otce Pia v Pucku.
Jsem kněz římskokatolické církve.
- Víte, proč tu jste? - Ano, vím. Rozumím.
Co k tomu tedy řeknete?
Ctihodný soude,
zaprvé, po nedávných událostech
chci říct, že mě uráží
nedůvěra soudu v mé předchozí svědectví.
A ve svědectví personálu hospicu.
Mohl byste jít k věci?
Ctihodný soude…
skutečnou hodnotu člověka…
lze vidět jen v přítomnosti skutečné lidské tragédie.
Neviděl jsem Patryka Galewského na diskotéce!
Viděl jsem ho na místě plném nemocných a umírajících lidí.
Tím nemůžete jen tak proplout
a pak si odškrtnout veřejně prospěšné práce.
Ctihodný soude…
předstíral obviněný Patryk Galewski…
když držel za ruku smrtelně nemocného a osamělého člověka?
Před očima…
teď vidím…
úsměvy mnoha pacientů.
Když člověk umírá
a usmívá se při pohledu na jiného člověka,
je to buď jeho nejbližší příbuzný, který ho miluje,
nebo jen opravdu dobrý člověk…
kterému důvěřuje
a na kterého se těší.
S přihlédnutím ke všem důkazům
a proběhlým rokováním
shledává soud obžalovaného za velmi schopného manipulátora,
který o sobě dokáže vytvořit falešný obraz.
Soud nevěří v nápravu obžalovaného
a rozhodl obnovit trest.
Ukládá tedy obviněnému trest odnětí svobody na tři roky.
Musíš to prostě vydržet.
Vím, že to zvládneš.
Budeš mojí ženou?
Vezmeš si mě?
Ty to myslíš vážně?
Dobře.
Dávám ti jedinou šanci, abys mi tady a teď řekl,
že to je jen pitomej vtip, když mě žádáš…
Žádáš mě o ruku těsně před tím, než půjdeš do vězení.
Protože jestli to myslíš vážně, měla bych tě vykopnout!
Vezmi si ho, prosím.
Jak si to představuješ?
Dáš si vedle postele moji fotku…
Karwowski zase vyšiluje, ale máme to pod kontrolou.
Á Galewski. Vítej!
- Ke gangu. - Ne.
Cože? Ty nechceš?
Nechci ke gangu.
Jdeme.
Jak to zvládáš?
Jsem zvyklý.
Bylo mi 12, když mě zatkli poprvé.
Po 24 hodinách jsem se vrátil domů.
Otec mě vzal za kámošema.
A začal se chlubit, jako bych vyhrál matematickou olympiádu.
Myslel jsem, že to je život.
Rok za mřížema a pak půl roku venku.
A víš co?
Teď vím, že se mám ke komu vrátit.
Snažíme se s ředitelem věznice něco vymyslet.
Od příštího týdne pravděpodobně…
- Kurva. Já tě zabiju! - Všichni proti zdi!
Pravděpodobně budeš moct přes den pracovat v hospicu.
Bojujeme, aby ti snížili trest.
Zdravím, pane arcibiskupe.
Vždycky říkal, že člověk musí mít ve věcech pořádek.
Dokončit je.
Dodržet slovo.
On ho dodržel.
Snížili mi trest.
Je super mít se kam vrátit.
- Pane, když hoří svíčka… - Nazdar.
Pablo…
Pablova máma skončila v hospicu.
A Johnny udělal to, v čem byl nejlepší.
Všiml si, pochopil a objal.
Zařídil všechno tak, abych se mohl vrátit
k normálnímu, spořádanému životu.
Co se děje?
To jako fakt?
Bude z tebe táta.
Bude ze mě táta.
To monstrum zničilo život mně, mojí sestře i matce.
Jestli zemře, znamená to jen, že spravedlnost existuje.
Pane Marcine…
Věřte mi, prosím.
Opravdu vás chápu.
Ne, nechápeš!
Požádal tě o to? Tak požádal?
Jestli chceš, přijeď do Gdyně. Ukážu ti jizvy.
A tohle je to ticho…
po kterém toužíme.
A zároveň se ho strašně bojíme.
Pak totiž jasně slyšíme sebe.
Ježíši.
Děkuju.
Ale něco ještě dokážu.
Zítra máš schůzku v San Marcu.
To nejde. Je to nejlepší restaurace v Trojměstí.
Přestaň!
Nemel hovadiny!
Jsi nejlepší kuchař, jakého znám.
Jen se prosím nezpozdi.
Zaručil jsem se za tebe.
Buď tam přesně ve tři.
Máš pracovní pohovor.
Jdu za panem Romanem.
Abych mu řekl tu ne moc dobrou zprávu.
Ale to je život.
Potřebuju laskavost.
Kolik ta blbost stála?
- Dvě stě zlotých. - Cože?
Nic. Půjčila jsem si ho z práce.
- Máš všechno? - Mám.
Volal majitel San Marca.
Musí existovat…
nějaké rozumné vysvětlení tvojí nepřítomnosti.
Žádné mě ale nenapadá,
protože mi rakovina už asi úplně vyžrala mozek.
Teď je ta chvíle, kdy mi řekneš, co se stalo.
Totálně jsem to posral.
Jak sis to představoval?
Kolik je hodin?
Je 15.03 Jedeme do té restaurace?
Takže? Jaký jsi měl plán?
Kurva!
Přivézt sem svázaného muže a co pak?
Donutit ho smířit se s otcem?
Udělal jsem to pro tebe.
„Cokoliv jste učinili jednomu z těchto mých nepatrných bratří,
mně jste učinili.“
Sakra! Buď je to pravda, nebo je to jen mýtus.
Chceš být otcem? Nebo chceš být zločincem?
Ty mě nemáš co učit o otcovství!
Děkuju.
Ovšem.
S největší radostí přijdu a budu žebrat.
Můžete mi prosím
poslat zprávu?
Ano. Děkuji. Mějte se. Spánembohem.
- Nemůžeš aspoň něco delegovat? - Ne, nemůžu.
Co se tam stalo?
Došlo k nějaké nehodě?
Ano.
Jdeme.
No tak, natáhni ty brka!
Povím ti, Ziuku, to znělo dost dvojznačně.
Dá-li Bůh, ještě bych je nějakou dobu nenatahoval.
Jaké kreténské náboženství říká, že pro spásu je třeba trpět?
Proč jsi to ty a ne já?
A nevykládej mi tu o Kristově utrpení,
protože jsem vzteky bez sebe.
Ziuku, přestaň. Teď ne.
To, co jsi jako otec mohl udělat, už jsi udělal.
Odvedl jsi skvělou práci.
A děkuju ti za to.
Ale sakra přestaň se ze všeho obviňovat.
Protože je to můj život.
A teď mi přestaň překážet v tom, k čemu jsem byl povolán.
Děkuju.
Půjdu sám.
Musíš být nejlepším partnerem…
pro Żanetu.
Nejlepším.
Rozumíš?
Došlo ti to?
A nejlepším otcem na světě.
Nejlepším.
Ano?
Roman Zalewski.
Jsem jeho syn.
Je mi to moc líto, ale váš otec včera večer zemřel.
Můžete si to ověřit?
Je mi líto.
Když z vás rýma vysává radost ze života…
Hele, co jsem koupila.
…osvědčený lék, abychom se jí rychle zbavili.
Před použitím čtěte příbalový leták nebo se poraďte s lékařem či lékárníkem.
Jakýkoliv nevhodně užívaný lék…
Musíme to poslouchat?
A jsme zpátky.
Bohužel, otec Jan Kaczkowski dnes do našeho studia nepřijde.
Přejeme mu všechno dobré.
A něco mu zahrajeme, na plný petardy.
Číslo je momentálně nedostupné.
Jane.
Máš návštěvu.
Ahoj.
Jsem tu.
Jsem tady.
Víš…
Bude to kluk.
Myslím.
Mám pocit, že to bude kluk.
Víš, jak ho pojmenuju?
Mami…
Polož mu ruku na čelo.
MÍSTO ČEKÁNÍ NA NĚCO ZAČNI ŽÍT SVŮJ ŽIVOT DNES.
JE MNOHEM POZDĚJI, NEŽ SI MYSLÍŠ. OTEC JAN KACZKOWSKI
Dáme si do úst kousek lahodné krvavé svíčkové s omáčkou
a už nás obklopuje mystický zážitek.
Sklenice vína. Jsou prázdniny, tak možná dvě.
A pak ucítíte tu úžasnou chuť
a říkáte si: „Bože, ty existuješ!“
To víno se pije samo.
Víte, jak úžasné je cestovat jako zavazadlo?
Jo, hoď to tam.
Krájej rovnoměrně.
Hezky.
Tvoje žena je tady.
Jašku, ahoj!
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová