Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Це той дивак з Сопоту. А де наш настоятель?
Ти замкнула задні двері?
Моя провина, моя провина, моя дуже велика провина.
Злодії! Допоможіть!
«ДЖОННІ»
СЕРВУС ОДНОШАРОВИЙ ТУАЛЕТНИЙ ПАПІР
О, здоров, Патричку!
-Знову до нас? -Тихо там.
До стіни.
Заходь.
Відвали.
Чув? Відвали.
Повага.
Без неї тобі тут пиздець.
Стаєш непотрібним і самотнім.
Як той піп.
Мало того, що він ледве бачив і ходив,
то ще й красномовний був.
При тому, чужак.
А в моєму місті, якщо ти не свій,
то ні з ким дуже не побалакаєш.
Тут люди як напруть,
то й Бог дасть задню.
Але цей, на диво, не давав.
Його до таких носило, до яких чорт не зазирне.
Усе плентався під гору.
Тож і ляси точив з тими, з ким ніхто не хотів.
Ну, а димаря на голові маєте?
Щасливець.
Ну ж бо. Затягніться.
Так. Добре.
Сердечно вітаю.
Знаєте, як ото наші паломники співають:
Запали мою цигарку, хай горить
Запали мою цигарку… Алилуя…
-Дай вам Боже! -Вітаю.
У нього було мало шансів з самого початку.
При народженні він важив менше кілограма.
То що, ти у нас тепер на… канікулах?
Ага. Звісно. Ляж, відпочинь.
Може, тому його так і тягло до знедолених.
Ти ще скоро собі находишся.
Упродовж чотирнадцяти днів по овуляції
від вас можуть і залетіти, якщо презик не надінете.
Притримай коней!
Що ж, молодець. За це тобі дуля з маком.
Кого обходить всяка голота з профтеху?
А він їх підкупив.
Ану дуй звідси!
То була наша перша зустріч.
Чуєш чи ні?
Але він про неї забув.
Сподіваюся, забув.
Як той чувидло нас побачить, то склеїть ласти.
Хлопці, помовчіть. І телефони на беззвучний, прошу.
А ще, як будете ото сквернословити,
попрошу пані Аню, щоб вам клізму поставила.
Та ну в сраку, нас ровер обганяє.
Він єдиний не списував цих хлопців.
А вони — його, коли він просив допомоги.
Знав, що те, що вони побачать, змусить їх трохи думку в мозці карбувати.
Обережно. Не поламайте ліжко перш ніж ми почнемо, добре?
Поволі.
-А той матрац узяв? -Так, узяв.
Добривечір, пане Бруноне.
Отець Ян.
Як почуваєтеся?
Розкладайте, хлопці.
-Болить вам, так? -Так.
Так.
Я знаю, що болить. Гаразд. Ми щось придумаємо.
Аню…
-Це було жорстоко. -Зупини машину.
Добре.
Але…
Щось не так? Аню!
Дякую! Дякую за твої старан…
Дякую тобі від усього серця. Чуєш? Дякую за твій час.
Яне, у мене зміна за три години.
Я тебе розумію, але що ще я можу зробити?
У нас немає грошей, ліків, бинтів.
-Нічого. -Я знаю.
Слухай, дякую тобі від усього серця, Аню.
Анка мала рацію.
Виїздний госпіс на цій тарадайці — це була катастрофа.
І саме тоді Ян пішов на ви.
-Синку, та ти з глузду з'їхав. -Я не заперечую.
Що ти взагалі знаєш про керування таким закладом?
Магдо, скажи йому щось, поки я добрий.
Що я взагалі знаю? Це ти мені кажеш?
Думаєш, Ян дозволить нам вказувати йому, що йому робити?
Він наші поради 20 років ігнорує.
Тобі мало клопоту?
Це вино з магазину знижок?
-Дай скуштую. -Звісно. Тримай.
Було на знижці.
Я скуштую.
-Яке міцне. -Ох, добре йде винце.
По-перше,
я хочу подякувати вам
за вашу підтримку.
А по-друге…
О, прошу.
По-друге…
-Не пхай туди пальці! -Мамо.
-Тобі цей підгорілий. -Клас.
«По-друге»?
Мерсі боку.
По-друге, про те що я вас ігнорую, не перебільшуйте.
Я дуже ціную вашу думку.
Але ніколи не прислухаєшся.
А по-третє… Філіпе!
Не думаю, що тут якась велика наука потрібна.
Хіба ні?
Магдо, що він там робить?
Двері там вставив, вікна.
Дах.
І готово.
Насправді все трішечки складніше.
Якщо ти це робиш, то це не так і складно.
Не так складно, як твоя праця.
Це покликання, телепню.
-Телефон дзвонить. -Налий ще трохи.
Будьмо.
Хвилинку. Будь ласка, послухайте мене.
Завжди бери слухавку, коли я тобі дзвоню!
Нагадую тобі що, як священнослужителі, ми присяглися бути скромними і покірними.
-Ми слуги Божі! Слуги! -Ну, служимо людям, як Ісус.
Ти не будуватимеш госпіс без моєї згоди. Ти мене, бляха, почув?
Господь з вами.
ВІн і ідола свого мав.
Єжи, прошу тебе.
Називався той Попелушко.
Благаю тебе. Забери з мене цей страх.
І одного дня він просто рушив уперед.
Отримав ділянку, дістав позику.
Його велика мрія стала набувати реальних рис.
Він не припиняв робити те, що завжди робив.
Зрештою він вигнав з себе страх.
ВІДКРИТТЯ ГОСПІСА ПАДРЕ ПІО
Він нікого не списував.
Окрім себе.
Сердечно вітаю. Це отець Ян Качковський.
Знаєте, пані? Я передумав. Я таки зроблю те МРТ.
А коли прийдуть результати?
Прийдуть, коли прийдуть. Спитайте у приймальні.
Гаразд, тоді у приймальні.
Добре, дякую.
Карткою чи готівкою?
Оце ти дав, Єжи. Підсобив так підсобив.
Ну, тепер мене сам і витягуй.
Гліобластома у правій півкулі.
Гліома четвертого ступеня.
Скільки братові років?
35.
Пів року. Кожний наступний день буде дивом,
боюся.
Ясно.
Дякую, професоре. Вибачте, що так раптово.
-Дідусю, полагодиш мого коника? -Вже йду.
-Щасти. -Щасти.
Зараз його прооперуємо. Ходи-но.
Якби ти перестав рухати головою, було б легше.
Якби ти зачав мене з гарним зором,
то не довелося б.
Може, я нарешті з'ясую, чи такий я красунчик, як Бред Пітт,
бо мама каже, що такий.
Життя несправедливе. В ньому самі вироки.
Яну дали страшний.
ТРИВАЄ ОПЕРАЦІЯ
А мій вирок?
Випробний термін.
Тож принаймні поки що я мав спокій.
Яне, як почуваєшся після операції?
Нічого страшного. У мене рак.
Гарно сказано.
Може, так і назвемо нашу книжку?
А що, чом би й ні?
Мені нічого втрачати. Ти думай про себе.
Мені подобається.
Я ВІДВАЖНИЙ І ДИКИЙ
Ідеальна обкладинка.
До тебе той колега в червоному.
Вставай. Ну ж бо. Поволі.
Ти просто нарцис і дивак.
Той твій госпіс… чисте беззаконня.
Попий.
-Дякую. -Спокійно.
Мало того, ти ще й піаришся на хворобі.
Навіщо…
ви це робите, архієпископе?
Чекайте.
Госпіс…
це світська організація.
Вона спирається на вчення церкви, але не на волю священнослужителів.
І щоб усе прояснити.
Мене…
справді не цікавить, звідки в архієпископа
усі ці статки.
Та як ти смієш?
Мені це байдуже.
Так само, як і ваша залежність від алкоголю.
З усією повагою, прошу проявити до мене те саме.
Господь з вами.
Мамо!
Ти теж відчуваєш запах сірки?
Може й так.
Щойно цей джентльмен піде, ми відчинимо вікно.
До побачення.
Оце тобі римська ґлорія.
Як справи, Зюку?
Порядок?
Пабло, курва. Як давно ми вже знайомі?
Даю тобі тиждень.
Відчини!
Привіт, мамо.
Курва!
Ну що?
Люди бояться таких, як я.
А такі, як я, бояться листів з червоними печатками.
Краще відкрити їх швидко.
Бо, замість років у в'язниці, там часом пишуть про години.
Години праці.
Так, не думаю, що це проблема.
Та самі знаєте, як воно…
Сьогодні є, завтра нема, тож…
Господи.
Слава Ісусу нашому Христу.
Навіки слава.
Я прийшов на реабі… ре…
Зробіть-но крок назад.
Сьогодні, пане, ви потужно про себе заявили.
Отже, 360 годин громадських робіт.
Вітаю. Carpe diem.
А що пан уміє, окрім як порушувати закон?
Та я цей… На будівництві працював.
Трохи. Що я ще робив…
Добре, зрозумів.
-А що ви любите робити? -Що я люблю…
Та так… бухнути, вздрочнути, радіо слухнути.
Суп з нічого зварити вмію, отче. Змайструвати щось.
Гаразд. Завтра зголосіться до пані Ані в кабінеті.
Тож добре відпочиньте,
приходьте тверезим як скло.
Одна скарга — і вижену.
Заходьте.
Дякую.
«Бухнути, вздрочнути, радіо слухнути».
Перепрошую?
Я думав, мені пощастило.
Якісь діди у візках. Світло, гарно.
Замість строку маю відпустку.
Гей, юначе. Ходімо зі мною. Швидко.
Заходь. Нема чого боятися. Бери за стегна. Тільки легше.
Зосередься, і швидко навчишся.
Тримай його. Обережно.
Я не хотів це бачити. Не хотів чути той запах.
Хотілося розслабитися десь у нормальному місці.
Відпусти його!
Якого?
-Пабло, віддам я тобі, бляха. -Три дні!
Де цей негідник?
Ну що там, Патрику?
Так і будеш сидіти і курити
чи поведешся як чоловік і відпрацюєш години?
Патрику, будь ласка.
Відповідальність — це довести справу до кінця.
Якщо починаєш, то й закінчуй.
А госпіс — це не…
Це не тільки те, що ти ото бачив.
То що? Ти багато куриш?
-Трохи. -Трохи менше чи трохи більше?
Залежить.
Залежить як лежить?
А скажи-но мені…
Ти казав, що любиш майструвати.
Та щось би зміг.
Ну, то завтра…
як виспишся, очевидно, то заходь до нас.
Ану, дай-но мені косячка.
-Кажуть люди, що я покурюю. -А покурюєте, отче?
Ні. Це вперше. Серйозно.
О, глянь!
Сонечко наше, не хмур личко
Бо не пасує тобі мжичка
До зустрічі. Господь з тобою.
Нема за що!
Може, Ян розгледів мене наскрізь своїм дивним оком?
Та, начхати.
Я собі так подумав: прикручу пару шурупів, щось помалюю, принесу.
А найголовніше — не натраплю тут на Пабло.
Нефігово так…
Що це ви тут робите?
Ану геть звідси!
Негайно!
О, Патрику!
Оце, власне, минуло 24 години, як відійшов пан Генрик.
Тож ми цю свічку тут і виставили.
Як ся маєш?
Усе гаразд?
Більш-менш.
То більш чи менш?
Розумію. Це так трохи così-così.
Скажи-но таке. Ти іноді думаєш про Бога?
Думаю, що він клав на мене.
Кінь на C6.
Ти справді думаєш, що є такі, на яких Бог…
не клав?
На мене клав.
-Чому? -Бо знає, що я зробив.
Хіба тільки Бог знає, скільки ти дров наламав?
Він багато п'є, то трохи назбиралося.
Наскільки мені відомо, це не таємниця.
Перший канал — політика. Другий канал — фільми.
Восьмий канал — порнушка.
Це ж тобі вирішувати, як жити далі.
Ти маєш просто зрозуміти, що можеш зробити зараз, цієї миті.
-Зараз? -Так.
Діду, щось роздовбане маєте?
-Добридень, отче. -Добридень. Вітаю.
-Добридень, отче. -О, сердечно вітаю.
Нашу шановну волонтерку.
Honore est in honorante.
Хвала Господу нашому, Ісусу Христу.
Сердечно вітаю всіх.
Випростайся!
Патрику? Як справи?
Замінив сальники в кранах, пані Станіславі направив світло…
А з шафками продовжу, як розберуся з цим.
Патрику, не заганяй себе. А перерву ти робив?
Ну, на цигарку.
Це мене дівчина з другої палати попросила.
А, пані Аґнєшка? У неї маленький син.
Чотирирічка. Дзвонить їй щодня. Для неї зроби.
Підключаємо.
Чорт.
Трохи закороткий. Зачекай.
Вертикально чи горизонтально?
-Байдуже. -Байдуже. Добре. Тоді отак.
Тільки голосно говори.
-Отче? -Що?
-А вона молода. -Так. А що?
Що вона тут робить?
А що? Хочеш спитати, чи пані Аґнєшка помре?
Любий синочку…
Якщо ти це дивишся, це означає, що сьогодні тобі 18.
А ще це означає…
І четверта передача.
Мусимо дістати якомога більше грошенят.
Якщо моя книжка гарно піде, то все буде добре.
Скільки часу?
-Що ти маєш на увазі? -Знаєте, що.
Хочеш знати, скільки в мене часу?
Ну, лікарі дають мені шість місяців.
Побачимо, скільки часу дасть мені Бог.
Тому я маю залишити госпіс у якнайкращому стані.
І тому треба діяти швидко. Вибачте, щось мене повело.
Фух. Міг убити, але проїхав.
-Отче, дивіться на дорогу. -Не кричи на мене.
Додали мені стресу, ну.
Слухай, у мене для тебе таємна місія.
Зробиш мені послугу?
А мені що з того буде?
Я написав список покупок.
Він усіх обвів круг пальця.
Звісно, усіх, крім вас, пане Романе.
Ви не вірите, що людина здатна змінитися.
Ну й вірте собі, панотче. Якщо вам так легше.
Чого витріщився?
Дякую, Пані Ґражинко. Що вам не подобається?
Я знав таке сміття, як він. Мій висновок такий.
-Будете щось брати? -Ось.
Злодій завжди злодій.
Покваптеся, ну. Скільки можна?
-Ще трохи! -Ми поспішаємо.
Пане Романе, що я можу сказати?
Хіба що, ви чудовий шахіст. Вітаю.
А де решта?
Що у вас, алко-тусня?
Віднеси це отцю Яну.
Забирайся!
Віднеси назад до пана Романа.
Скажи, що це на знак подяки
за його участь у реабілітаційному експерименті.
Той зухвалець думав, що ти забереш гроші і накиваєш п'ятами.
А як ходить пішак у шахах? Він доходить аж до іншого боку, так?
І це називається… заміна?
Заміна — це ситуація, коли пішак
може стати сильнішою фігурою.
Але твоє сумління перемогло.
Хоча, щиро кажучи, я в тобі й не сумнівався.
-Кожен, Ромку. -Що?
Кожен заслуговує на прощення.
Сподіваюся.
Як так, що Пабло мене не дістав?
Мабуть, накивав з міста.
Хай там як, а я став спати спокійніше.
А Ян і не мріяв, що його паства так розростеться.
Що ви тут робите?
Ну, ковдру вам приніс.
Вийдіть, будь ласка.
Постукайте ще раз і чекайте, доки вас впустять.
І заберіть це.
-Хто там? -Я. Ковдру приніс.
-«Я» — це хто? -Щоб я всрався.
Патрик, ковдру приніс вам.
Прошу, заходьте.
Срав я з високої гори, вкриєтеся ви чи ні,
але мені сказали принести.
І краще вкрийтеся, бо змерзнете.
Він нас почув?
Чесно?
Не знаю.
Проте, гадаю, що так.
Отак. Патрик триматиме вас за руку.
Він любить вас. Дуже.
Патрику, скажи пану Йозефу, що любиш його.
Я люблю вас.
Помолімося.
Отче, змилуйся над нами.
-Повторюй. Змилуйся над нами. -Змилуйся над нами.
-Отче, змилуйся над нами. -Змилуйся над нами.
Святий Петре і Павле, моліться за нас.
Молися.
-Моліться за нас. -Моліться.
-Святий Варнаво, молися за нас. -Молися за нас.
-Святий Станіславе, молися за нас. -Молися за нас.
Святий Мартине, молися за нас.
Святий Патрику…
Я гордий і зворушений, що знав таку фантастичну людину як ви!
Я з вами, і буду з вами до самого кінця! Я люблю вас!
Тримайся там, Йозю.
До зустрічі.
Я не знав, що робити, отче.
Він схопив мене за руку, наче хотів чогось від мене.
-Він хотів чогось від мене, а я не міг… -Спинися.
Що б ти не зробив, ти зробив це ідеально.
Дякую тобі за це.
Патрику.
Ну ж бо. Давай.
Підіймайся. Раз і два.
Добре.
Іди спати.
Я полагодив.
Це ви?
Так.
Гарна фотка.
«Від її сценічної постави перехоплює дух.
Вона не ходить. Вона пливе.
В її очах можна втопитися.
Але щойно вона розкриває рота, звучить фальш.
Особливо у фінальній сцені відчувалася штучність.
Цій юній акторці бракує досвіду,
або їй просто потрібен кращий режисер».
-Патрику, допоможи. Застрягло. Не… -Не рухається?
Треба його підштовхнути. Чорт.
А… Ясно.
Я його просто відшила. Він дурнем був.
«Нова зірка на театральному фірмаметі… фірмаменті».
-Дуже тобі дякую. -Як на ваш вік.
Ну що ж ти робиш?
Ну, то самі собі фарбуйте. Ну, не вмію я, і все.
Прикрути ручки у ванній!
Зараз, тільки рюкзак зніму і зроблю!
Ну ж бо, скажи йому щось.
Потрапиш у пекло за таке шахрайство!
«…двох одинакових цілунків.
-Поглядів в кохані очі». -Однакових.
У голові відчуваю, у серці відчуваю. Тут відчуваю.
Ану припини.
У погожий день ще важче.
Я можу лише дивитися.
Часом ще скуштувати.
Попрошу кухаря зготувати вам смачного.
Ні. Такого тут не приготують.
Млинці з ревенем і вином? Людино, де я тобі тут вино візьму?
Як це, де?
Е ні, дякую, але я не можу. Не сьогодні. Я на ровері приїхала.
Блискуче!
-Справді? -Так!
«…двох одинакових цілунків.
Поглядів в кохані очі».
-Однакових. -Одна…
Це якась тупість!
Дурня якась!
Патрику, чого ти боїшся?
Що мене знов повернуть за ґрати.
Що Пабло вб'є мене, якщо я не поверну борг.
Гаразд, але чого ти найбільше боїшся?
Заспокойся.
-Глянь на мене. -«Вчора…»
Розслабся.
Думай, що читаєш.
Продовжуй.
«Вчора, як твоє наймення вголос кинув хтось недбало,
то здалося, ніби ружа крізь вікно до мене впала.
Нині ж бо, коли ми разом, затулю лице руками.
Ружа? Що таке та ружа?
Квітка то?
Чи, може, камінь?»
Для тебе зірвав.
-Ого! Яка краса. -Правда ж?
Мій Пйотр завжди… завжди дарував мені троянди.
Знаєш, то був найкращий час у моєму житті.
Загинув у аварії.
Патричку…
Відкрий верхню шухляду. Там є дещо для тебе.
У такій срібній коробочці.
-У формі серця. -Тут?
Так.
Я не можу це прийняти.
Мені вже не налізе на жоден палець.
Але що ж мені з нею робити?
Коли зустрінеш дівчину, яку справді покохаєш,
подаруй їй цю обручку.
Але лелій цю любов.
Добре?
Я краще вже піду.
Зачекай.
Посидь ще хвильку.
Добре.
Дякую.
Поглянь на себе.
Там є дзеркало.
Поглянь на себе і скажи, що бачиш.
Патрику, ти щойно знайшов чергову причину для злості.
-Вибачте. -Не треба за це вибачатися.
Ганю…
Людина перед смертю
мусить відчути, що їй дозволено вмерти.
А ти хотів затримати пані Ганю тут. Для кого?
Точно не для пані Гані. То для кого?
Для себе.
Чорт! Лікарю!
Лікарю!
Що я мав їй сказати?
«Дякую. Ви були добрі до мене, пані»?
Ти мав сидіти там
і тримати її за руку.
Ось і все.
Вона дуже хотіла, щоб ти знайшов своє місце на землі.
Здається, я знаю, де воно.
Ходімо. Я тобі все покажу.
Отже, тут ми тримаємо картоплю, тут… це потім покажу.
Ага, так. Одягни це.
Ласкаво просимо. Тут…
А що це ви в телефон повитріщалися? До роботи! Ну от.
Бачиш?
Ой, Патрику.
Спробуй цим.
Ну як ти ріжеш?
Ти картоплю солила?
Чого ти таку кашу з помідорів робиш?
Ти знову вкрала мій рушник!
Смачно!
Це яйце зварене надто круто.
Вийшло, сказати б, яйце в обладунках.
Ним можна грати у фризбі.
Заберіть це від мене, пане.
Це яйце в стрінгах. Розливається на всі боки.
Гидота.
Заберіть, шановний, бо ще хтось отруїться.
Пані та панове! Це — неймовірне,
просто таки одухотворене яйце-пашот.
Браво, а тепер, пане, приберіть.
Тобі точно сподобається.
Я впевнена.
Як ти ріжеш зелену цибулю?
Що за ледача баба?
Гей!
Гей, мала! Мала!
Гей!
Допомога не треба?
Мені не треба допомога від задаваки, який кличе мене «мала».
До того ж, це остання сумка. Па-па!
Я не задавака, я кухар.
А ти волонтерка. Це був офіційний наказ. Іди сюди.
Дозволь допомогти.
Чорт! Щоб я здох, яка тяжка.
Заходь у моє королівство.
Тут набагато важче, ніж на кухні.
Розслабся.
-Треба чистити якнайтонше. -Тримай руки при собі.
Зараз покажу, як це робиться.
Я припускав…
що 30-хвилинна затримка може статися через щось дуже важливе.
Як бачу, я не помилявся.
Та підігрію я вам млинці, отче.
Йди сам підігрійся.
Жането! Тільки не кажи, що я тебе не попереджав!
Він рецидивіст.
Бувай!
Млинці-клинці.
Три місяці! У Кроковій!
Друже!
Та я тебе люблю!
Патрику, опускай восьминога в кип'яток.
-Але на хвилину. Пам'ятаєш? -Так, потім у холодну.
-А хто стане шеф-кухарем? -Хто?
-Хто стане шеф-кухарем? -Хто?
Я стану шеф-кухарем!
Йогурт, майонез, часник і томатне пюре.
-З інтернету? -З голови.
Чорт!
«МИСТЕЦТВО КОХАТИ»
Бачу, ти зацікавився поезією.
А скажи, ти колись був на телебаченні?
Аякже.
Та невже? На якій станції?
На автозаправній.
Камери знімали, як я крав ковбаски.
Чудово. Це означає, що в тебе є досвід. Ну, то…
поїхали.
-На телебачення? -До людей.
Що є сили!
Що це ти робиш?
Завжди молюся, коли ти за кермом.
Це похвально.
Бог — не якийсь паскудний старий, що сидить на хмарі і каже:
«Ковальский, ох яка ж у тебе огидна пика. Я дам тобі рак».
Такого Бога нема.
Добре, гарна тема, заходить.
Окей.
Зюку, Ян по телевізору! Ходи сюди!
Вже йду.
Якщо в своїх головах ви уявляєте Бога таким,
то як католицький священик кажу вам: краще б ви були невіруючими.
Що? Геть!
Що таке?
Міняймося.
І куди ми їдемо?
У найбільше пекло на землі.
-Привіт, Яне. -Привіт!
Слухай, раз ти у нас перший гість, тут є…
-Привіт, забув привітатися. Юрек. -Привіт.
Прошу, проходьте.
Станьте, будь ласка, за монітором.
Дай руку.
Що ти мені дав? Дай нормальний мікрофон.
Чекай. Вибач. Добре. Не лажай.
Вітаю, громадо. Першим гостем сьогодні разом з нами
буде отець Ян Качковський! Вітайте!
Він приїхав сюди з найвіддаленішого кутка Польщі!
ВЕЛИКИЙ ОРКЕСТР СВЯТКОВОЇ ДОПОМОГИ
Що ми маємо казати нашим близьким, які…
помирають,
смертельно хворим?
Ми, смертельно хворі…
не чекаємо від вас утіхи, ласки,
чи мантри «все буде добре».
Нам від вас потрібне інше запевнення.
«Не бійся. Що б не сталося, я буду з тобою.
Я тебе не покину, бо люблю тебе».
Але щоб зуміти сказати це,
треба готуватися до цього все життя.
Треба постаратися.
Особливо, коли стосунки складні.
Ніщо, повторюю, ніщо не звільняє нас від обов'язку
плекати стосунки з тими, кого ми любимо найбільше.
Час.
Час — найцінніше, що ми можемо дати одне одному.
Наш власний час.
Домовмося, що ти називатимеш мене «отче»
тільки в офіційних ситуаціях, добре?
Тільки не називай мене Яшек чи Янек, бо вб'ю.
-То як мені казати? -Мене звати Ян.
А краще називай мене Джонні.
-Алло? -Прийшли результати аналізів.
-Я в цьому нічого не розумію. -Заспокойся.
Прочитай, що там написано, мамо.
-Чорт, я без кришок взяв. -Добре, почекай.
«Спостерігаємо ріст пухлини,
зокрема в ділянці правої лобової частки,
в перивентрикулярній та підкірковій білій речовині лобової частки,
а також гіперінтенсивні вогнища в тім'яній частці…»
-Сила. -Почекай.
Дай каву.
«…а також гіперінтенсивні вогнища в тім'яній частці, як показано на…»
Я не можу. Передзвоню пізніше.
Ну що ж. Андьямо!
Поїхали.
Пабло, прошу тебе, не тут.
За кого ти мене маєш?
Застрибуй. Покажеш нам околиці.
Добре! Досить!
-Патрику, що сталося? -Усе гаразд, мамо.
Сідай. Поїж. Зараз чогось принесу.
Сідай, синку. Дай подивлюся.
Покажи.
-Мамо! -Добре. Зараз, почекай.
Випий води. Пий.
Вода корисна, кораблі носить. Випий.
Хто це зробив?
Щоразу, як ти приїжджаєш…
-Та ну на хрін, мамо… -Я мушу це витерти.
Чорт забирай.
Синку, що сталося?
Іди спати, тату. Усе добре.
Слухай, тут тобі щось прийшло.
Лист з червоними печатками.
Суд — це вам не Пабло.
Шкода, що я не заплатив ті срані штрафи.
Соромився просити в Яна грошей.
Сподівався, що вони якось забудуть.
Викличте наступного свідка.
Ім'я, прізвище, вік.
Ян Канти Качковський.
-Тридцять сім років. -Професія?
Біоетик.
Голова госпісу Падре Піо в Пуцьку.
Священик католицької церкви.
-Чи знає свідок, щодо чого його викликано? -Так, знаю.
Отже, які будуть свідчення?
Ваша честь.
По-перше, у світлі останніх подій,
хочу сказати, що мене принизив
брак довіри суду до моїх попередніх свідчень,
як і до свідчень персоналу госпісу.
Раджу свідкові бути лаконічнішим.
Ваша честь.
Справжню цінність людини
можна розгледіти лише там, де місце справжньому людському горю.
Я не бачив Патрика Ґалевського в клубі на дискотеці!
Натомість бачив у місці, повному смертельно хворих людей!
Це не те місце, де можна просто погуляти,
а потім — раз — і намалювати галочку у графіку громадських робіт.
Ваша честь,
чи підсудний Патрик Ґалевський лукавив,
тримаючи за руку смертельно хворого й самотнього чоловіка?
Перед моїми очима…
пропливають…
усмішки багатьох пацієнтів.
Коли людина при смерті
усміхається, побачивши іншого,
то той інший — або її люблячий найближчий родич,
або просто дуже добра людина…
кому хворий довіряє і на кого чекає.
Беручи до уваги всі докази
і виходячи з наведених вище міркувань,
суд вважає, що підсудний має яскраво виражені здібності до маніпуляції,
і зумів створити фальшивий образ своєї особи.
Суд не вірить у реабілітацію підсудного
і постановляє скасувати випробний термін,
замінивши вирок відбуванням покарання
у вигляді трьох років безумовного позбавлення волі.
Треба просто пройти через це.
Я знаю, ти зможеш.
Станеш моєю дружиною?
Вийдеш за мене?
Ти серйозно?
Слухай.
Я даю тобі один-єдиний шанс сказати мені,
що це якийсь жарт, бо ти просиш мене…
Просиш мене вийти за тебе перед ув'язненням.
Бо якщо ти серйозно, то я мала б тебе вигнати звідси к чортовій матері!
Будь ласка, прийми це.
Як ти це собі уявляєш?
Повісиш моє фото при своїх нарах…
Карвовський знову зірвався, але ми про нього подбали.
О, Ґалевський. Вітаємо!
-До рецидивістів. -Ні.
Що, ні? Не хочеш?
Не хочу до рецидивістів.
Ходімо.
Ти якось тримаєшся?
Призвичаївся.
Мені було 12, коли мене вперше посадили.
Через 24 години я повернувся додому.
Тато відвів мене до своїх друзів.
І почав так вихвалятися, ніби я виграв олімпіаду з математики.
Я думав, що таке і є життя.
Сидиш рік за ґратами, а потім пів року на волі.
Але знаєш що?
Тепер я знаю, що маю до кого повернутися.
Ми з наглядачем намагаємося щось придумати.
Цілком можливо, з наступного тижня…
-Що, бля? -До стіни!
Цілком можливо, що в денні години зможеш виходити на волю для роботи в госпісі.
Ми намагаємося скоротити тобі термін.
Вітаю, архієпископе.
Він завжди повчав мене, що треба наводити лад у справах.
Доводити їх до кінця.
Тримати слово.
Він свого дотримав.
Мені скоротили термін.
Як добре мати куди повернутися.
-Пане, може ви не знали, але якщо свічка… -Здоров.
Пабло…
Мама Пабло потрапила в госпіс.
А Джонні зробив те, в чому був чемпіоном світу.
Зауважив, зрозумів і обійняв.
Він влаштував усе так, щоб я міг повернутися
до свого нормального порядного життя.
Що відбувається?
Серйозно?
Ти станеш татом.
Я стану татом!
Цей монстр зруйнував життя мені, моїй матері і моїй сестрі.
Якщо він здохне на самоті — у світі є якась справедливість.
Пане Марціне…
Прошу, повірте мені.
Справді. Я вас чудово розумію.
Ні, не розумієш!
Він тебе просив? Він тебе просив це робити?
Якщо хочеш, приїжджай у Ґдиню. Я покажу тобі шрами.
Це і є, власне, та тиша…
якої ми так прагнемо.
Але якої водночас страшенно боїмося.
Бо в ній дуже виразно чуємо себе.
Боже.
Дякую.
Але на дещо я ще здатен.
Завтра в тебе зустріч у «Сан-Марко».
Яне, я не зможу.
-Це найкращий ресторан у Тримісті. -Припини!
Не діставай мене.
Ти найкращий кухар, якого я знав.
Тільки прошу, не спізнюйся.
Бо я поручився за тебе.
Приходь рівно о 15:00.
Це буде співбесіда.
Піду до пана Романа.
Повідомлю йому не надто позитивну новину.
Але таке життя.
Є робота.
Скільки це гімно коштувало?
-Двісті злотих. -Скільки?
Нічого. На роботі позичила.
-Усе приніс? -Так.
Дзвонив власник «Сан-Марко».
Має бути якесь…
розумне пояснення, чому ти не прийшов.
Очевидно, я чогось не врахував,
бо рак мені вже виїв мозок.
Отже, зараз ти розповіси мені, що сталося.
Я сильно облажався.
А як ти собі це уявляв?
Котра година?
15:03. Ми їдемо в той гендель?
Скажи. Який був план?
Блядь!
Затягнути сюди зв'язаного чоловіка і що?
Змусити його помиритися з батьком?
Але ж я зробив це для тебе.
«Усе, що ви зробили одному з моїх братів найменших —
ви мені зробили».
Чорт! Або це правда, або це міф.
Ти хочеш бути батьком? Чи звичайним бандюгою?
Ти мені не розказуй про батьківство!
Дякую.
Звісно.
Я б з радістю прийшов і благав.
Можна попросити вас
написати мені пізніше?
Так. Дякую. Вітання. Господь з вами.
-Можна ж віддати частину обов'язків. -Ні, я не можу.
Що там таке?
Якась аварія?
Так.
Ходімо.
Та простягни вже ті ноги нарешті.
Правду кажучи, Зюку, це прозвучало дещо неоднозначно.
З Божою поміччю, я ще певний час не планую простягати ноги.
Що це за кретинська релігія, яка вказує, що спасіння прийде через страждання?
Чому це з тобою, а не зі мною?
І не повчай мене тут про Христові муки,
бо я, бляха, злий як чорт.
Зюку, прошу тебе, припини. Не зараз.
Те, що ти міг зробити як батько, ти вже зробив.
І зробив це дуже добре.
І я тобі за це вдячний.
Але бляха-муха, припини звинувачувати себе.
Бо це моє життя.
А зараз — не втручайся в те, що я покликаний зробити.
Дякую.
Я сам піду.
Ти маєш бути найкращим партнером
для Жанети.
Найкращим.
Ти розумієш?
Кумекаєш?
І найкращим татом у світі.
Найкращим.
Так?
Роман Залевський.
Я його син.
Мені дуже шкода, але ваш батько відійшов учора ввечері.
Ви могли б перевірити ще раз?
Мені шкода.
Коли застуда висмоктує радість з вашого життя…
Глянь, що я купила.
…візьміть перевірений засіб і швидко з нею впораєтеся.
Перед використанням прочитайте інструкцію або порадьтеся з лікарем чи фармацевтом.
Самолікування шкідливе для…
Ми мусимо це слухати?
Кінець реклами.
На жаль, наш гість отець Ян Качковський сьогодні не завітає до нашої студії.
Тримаємо за отця кулаки.
Увімкнемо йому цю пісню гучно, що є сили.
Абонент тимчасово недоступний.
Яне.
До тебе гість.
Привіт.
Це я.
Я тут.
А знаєш…
Це буде хлопчик.
Здається.
Відчуваю, що буде хлопчик.
Знаєш, як я його назву?
Мамо…
Поклади руку йому на чоло.
ЗАМІСТЬ ЧЕКАТИ НА ЩОСЬ — ПОЧИНАЙТЕ ЖИТИ СЬОГОДНІ.
ВЖЕ КУДИ ПІЗНІШЕ, НІЖ ЗДАЄТЬСЯ ОТЕЦЬ ЯН КАЧКОВСЬКИЙ
Кладеш до рота той смачнющий шматок стейка з кров'ю в соусі,
і відчуваєш: ось-ось тебе охопить ця неземна благодать.
Береш келишок вина. Ну, у відпустці можна й два.
А тоді відчуваєш той чудесний смак
і кажеш про себе: «Боже, та ти існуєш!»
Добре. Добре йде винце.
Гляньте, як я чудово подорожую в ролі багажу.
Гаразд, кидай.
Рівномірно ріж, ясно?
Добре.
До тебе дружина.
Яне, привіт!
Переклад субтитрів: Тарас Малкович