Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vau!
Okei, joo. Hyvä.
Okei, älä nolaa itseäsi. Voi näitä odotuksia.
Murskaavaa, sanoisin. Täysin murskaavaa, heikentävää kaikessa mielessä.
Siirrän tämän, koska olen niin laiha, että katoan sen taakse,
ja sitten te ihmettelette: "Kumpi on Kate?"
"En tiedä, ketä katsoa. Onko tuo koomikko vai mikkiteline?"
Joten kamerat.
Suuri ilta minulle. Suuri ilta.
Tuolla on kamera. Tuolla on kamera.
Ne ovat kaikkialla. Ne näkevät teidät. Me näemme ne.
Se on luonnostaan teennäinen hetki. Hieman pelottava. Ne kuvaavat.
Ne eivät oikeasti kuvaa. Kyllä kuvaavat, mutta...
Onko kamera luonnostaan naistenvihaaja?
Kyllä. Tunnenko itseni hyökätyksi?
Kyllä. Se on hyvin... jopa kieli.
"Saimme hyvän otoksen hänestä.
"Me nappasimme hänet. Me saimme hänet."
Minusta tuntuu... Onko se pelottavaa? Kyllä.
Onko työni rohkeaa? Kyllä, ehdottomasti.
Mutta minut tietenkin pakotettiin komediaan hyvin nuorena
ihan vain luurakenteeni takia.
Mutta päätin jäädä alalle sen suoraviivaisuuden vuoksi.
Voin tavata ja itse asiassa...
Muutan elämiä, ja hän itkee. Minä tässä.
Voit koskettaa. Hyvin herttaista. Onpa suloista.
Tuo oli suloista.
Hän katsoi minua ylös ja ajatteli:
"Kasvoin sinun kanssasi kotonani. Olenko minä olohuoneessani?
Mitä on tekeillä?"
Ja hänen ystävänsä sanoi: "Anna mennä."
Ja hän mietti: "Okei, jos sanot niin." Se oli herttaista.
Se on hieno hetki. Sanoisin ennennäkemätöntä saada
suora fyysinen yhteys yleisöön
tunneyhteyden lisäksi, jota jo nyt vaalin,
ja mitä kello jo on... ketä kiinnostaa? Minä en laske. Te laskette.
Mutta...
Hengästyneenä tekemästäni fyysisestä komediasta...
Yksi olennainen asia minussa on, että teen komediaa
pääasiallisesti käsitelläkseni ylivoimaisen etuoikeutetta lapsuuttani,
nuoruuttani ja nyt aikuisuuttani. Jos voitte kuvitella kasvavanne
ja melkein lyyhistyä resurssilastin painosta.
Resursseja on niin paljon, että ne vaikuttavat askellukseen.
Voitte kuvitella vanhempieni sanovan:
"Olet erityinen. Me rakastamme sinua." He eivät ole oikeasti eronneet.
Kaikki se painaa sinua alemmas,
ja löydät silti voimia mennäksesi Zaraan. Joten kuten!
Ja joskus Zara on kiinni, rehellisesti sanottuna.
Tämä on ensimmäinen kertani, kun en esiinny lapsille.
Teen yleensä minun... ottelujärjestykseni on kahdesta neljään.
Silloin minä pääsen vauhtiin.
Teen paljon juttuja, kuten
♪ Maanantai, tiistai, keskiviikko, torstai, perjantai, lauantai ♪
♪ Missä saappaani ovat? ♪ Ja sitten minä...
Saappaat ovat kadonneet, sitten leikimme aarteenmetsästystä,
ja se on hauskaa, mutta tänään
ajattelin: "Ei. Haluan tehdä aikuisten juttuja."
Haluan olla verbaalinen.
Haluan puhua aikuisten asioista.
On erittäin vaikeaa olla ottamatta mitään komedian vaikutteita.
Vaikutukseni ovat keramiikka,
kosketus maan raakamateriaalin kanssa
ja pieni erä granolaa.
Luulen, että granola-erät, jotka valmistetaan niin pieninä määrinä,
aktiivisesti vastustavat kapitalismia.
Näin on. Öö ja Carlin, kyllä.
Tiedän, että minusta huokuu Itärannikon intellektualismi,
mutta olen täältä Los Angelesista kotoisin.
Onko kukaan syntynyt ja kasvanut LA:ssa? Olen ainoa!
On outoa olla ainoa, mutta se on uskomatonta...
Ihmiset sanovat:
"Hollywood on paperikaupunki, jossa asuu paperinukkeja."
Mutta minusta se on niin aito.
Jos olisitte täältä, tietäisitte, mitä me teemme perheiden kanssa.
Menemme telakalle aamulla, koska se on tuonti...
Se on tuonti-vienti-kaupunki.
Näet perheitä aamunkoitteessa,
ja me katselemme tuontitynnyreiden saapumista ja vientitavaroiden lähtöä.
Ja se luo kauniin kaupankäynnin
koreografian, mikä on jännittävää. Itken aina kun näen sen.
Se on liikuttavaa.
Mutta täällä on ihanaa. Täällä on kaunista.
Usein kuljeskelen ja mietin, että täällä on niin rehevää,
aivan kuin olisin Meksikossa: "Sinähän olet. Raja ei ole oikea."
Aivan. Toivottavasti täällä ei ole poliiseja.
Pidän tästä. Tämä voisi olla hyvä.
Olisi vallankumouksellista,
jos veisin tämän kadulle asti,
ja te olisitte vielä täällä, ettekä koskaan tietäisi...
"Hän on San Diego. Hän ylitti rajan Pomonan kaupunkiin."
En tiedä eri kaupungeista.
Koska kartat, ei. En mene... se aina hirvittää minua,
kun näen ihmisten menevän karttakauppaan.
"Kartta dollarilla!" Ja se tuodaan
tokaisulla: "Tätä me palvomme tässä talossa".
Kysymys kuuluu: kuka teki karttasi? Kuka hyötyy tästä järjestelmästä?
Kuoleman hiljaisuus. Ketään ei kiinnosta, ja siksi olen täällä.
Itse asiassa hallitus lähetti minut...
Valaisemaan taskulampulla kulttuurin pimeisiin nurkkiin ja kysymään:
"Kuka teki karttane? Te ette tiedä.
No nyt tiedätte." Mutta sitten järkyttävää.
En minäkään tiedä.
En edes tiedä, mikä päivä on. Kysykää, mikä päivä on.
-Mikä päivä on? -En tiedä! Olen taiteilija.
Aikakaudet vaikuttavat minuun enemmän.
Myönnän, että joskus on vaikeaa olla ainoa taiteilija huoneessa.
Öö... anteeksi, ainoa todellinen taitelija.
Hallitsen myös naurua tänään.
Olkaa tietoisia...
Hieman vähemmän täällä ja sitten...
Olit myöhässä, kuka olitkaan, olit myöhässä.
Kaksi viikkoa aluekisoihin? Olemme pulassa!
"Me emme halua harjoitella."
Turnauksen jälkeen parkkipaikalla on paljon surullisia kasvoja.
Kunhan sanon. Huh.
Kiitos tästä.
Kiitos turvallisesta paikasta, jossa voin parantua tänään
Työni tietenkin perustuu kestokykyyn. Siihen, miten te kestätte minua.
Tämä on hyvin... se merkitsee minulle paljon.
Olen meedio, joten oletko sinä joku Christine?
Okei, ei se mitään.
Ei se mitään. Onko Christine täällä?
Koska joskus energia tekee suoran siirron.
Onko tällä alueella Christinea ollenkaan? Christineaton. Oho.
Huonoa tuuria.
Yritys ei pidä tuosta.
Minusta on mielenkiintoista esiintyä
peilin edessä, kun olen peili teille.
Peloillenne, haluillenne, huolillenne, vai mitä?
Te olette myös minun peilini yleisönä.
Katson teitä ja ajattelen: "Olen Messias."
Se on hyvin...
tai sanoisin messiashahmo, joten täällä on paljon meneillään.
Huoneessa on itse asiassa kolme peiliä.
Ymmärrätte viikon päästä. Soitelkaa.
Mutta tarinankerronta on saanut alkunsa peilistä,
kuten elokuva, elokuvataiteen rakennuspalikka.
Viihde. Viihteen alkuperä on tässä.
Ensimmäinen viihde, kun luolanainen
tai luolaihminen katsoi jokeen.
"Kuka tuo on?" Iloitsi omasta kuvastaan ja läiskäytti vettä.
Ja tokaisi "Voi!" Ja sitten väreily.
Oi, kehykset, filmikehykset. Se jatkuu aina...
Joki, heijastus,
ja sitten Cheers, olisi seuraavaksi vuorossa.
Ja sitten minä. Se on viihteen evoluutio.
Aivan kuin laiminlöisin tätä puolta. Olen suora, niin länsimainen.
Olen niin amerikkalainen. Eteen.
Haluan nähdä kaiken. Ei-Amerikan sijaan.
Muiden elämäntapojen sijaan. Kuten leikata hiukset kotona.
Sellaisia asioita, joita en kokeile.
Ajattelen: "Voi veljet. Alennusmyynnit?"
Miksi? Miksi en voisi ajatella: "Tee se kotona."
Paitsi... mutta tuota puolta minä laiminlöin.
Joten tehkää se kotona.
Hyvä on, minä työstän sitä. Jeesus Kristus.
Olen niin pahoillani, että yritän ottaa hetkestä irti.
Palaan takaisin "A"-materiaaliin.
Kymmenen vuotta sitten ei ollut mitään...
Haluaisin...
Saisinko valokeilan? Haluan tietää, miltä se tuntuu.
Täydellistä draamaa varten. Vau.
Voitteko uskoa? Entä näin? Olenko sen sisällä?
Sitä on vaikea ottaa vastaan.
Eikö olekin villiä?
Nyt kun olen siinä, tunnen sen se saa pysähtymään: "Voi ei."
Mutta pystyin siihen.
Pystyin menemään paikkaan, jossa en tiedä.
En tiedä enää. En tiedä.
Se tuntuu hyvälle. "En vain tiedä."
Se tuntuu hyvälle, koska usein on sanottava:
"Paperit on tässä, sir." Mutta sisälläni en tiedä.
Luulen, että naisina me luonnostaan pelkäämme erinomaisuuttamme.
Meidät on opetettu pelkäämään varhain, joten valokeilassa tuntuu...
Mietin myös, ovatko piirteeni tässä valossa liian hasidisia
vai menisinkö italialaisesta? Mietin, en tiedä.
En osaa sanoa.
Tämä meikki.
Uskon sataprosenttisesti, että naisilla on oikeus varastaa kosmetiikkaa.
Oletko tosissasi?
Meidät on pakotettu järjestelmään,
jossa meidän on jatkuvasti ostettava tiettyjä voiteita, pulvereita, kreemejä.
Meidän on maksettava omasta subjektiivisuudestamme.
Jos sinulla ei ole sitä, valtio ei tunnista sinua,
etkä voi saada töitä.
Minun on muotoiltava nenäni saadakseni lainan pankista.
En tee sitä.
No ei, tämä huulipuna
on nimeltään Scarlet Empress,
eli väkivalta ei lopu koskaan.
Se maksaa 30 dollaria. Jos maksat siitä.
Ja muuten en kannata
varastamista pieniltä yrityksiltä, en tietenkään.
Puhun suurista yrityksistä,
jotka ottavat varkauden huomioon vuosibudjettissaan.
Mutta jos voitte tehdä niin turvallisesti, pitäkää hauskaa.
Olin matkalla hierontaan, jonka tiesin olevan pettymys.
Tajusin... Uskon näkeväni naispresidentin
elinaikanani. Minusta on hienoa, ettette taputa.
Minusta se on siistiä. Se on tyylikästä.
Se ei ole alentavaa. Te ette toista: ♪ Kuka johtaa maailmaa? Tytöt! ♪
Vaan se on aitoa. Ajattelette: "On aika,
me aavistamme sen." Uskon näkeväni sen.
Mutta sanonpa vain, että jotta Amerikka pystyy valitsemaan naispresidentin,
hänen on oltava joko
niin hyperseksuaalinen, pornograafisen feminiininen,
että hän voittaa, ja hän sanoo heti näin:
"Voi ei!
Voi ei!"
Hän menee presidentin työhuoneeseen tavaroita tiputtaen:
"Olen melkoinen lutka. Olen pahoillani. Sori."
Tai hänen on oltava radikaalisti epäseksuaalinen,
kuin jääkaappi yhdellä pyörällä ja silmällä.
Siinä se!
En näe Amerikkaa valitsemassa pelkkää naista.
Naista, jolla on housut, ja joka sanoo:
"Uskon, että ihmisillä on oikeus elää arvokkaasti." Ei.
En usko sitä. Kertauksena
joko hyperseksuaalinen tai epäseksuaalinen
siihen pisteeseen asti, että on tykistöä, jotta se jäisi selväksi.
Ja haluan olla selkeä. Haluan jääkaapin.
Minä niin haluan jääkaapin.
Käyn museoissa. Eikö mitään? Selvä.
Otan itapäivän täysin
itselleni, menen ja inspiroidun ja tapaan miehiä.
Minusta aina tuntuu, että minulla on suora yhteys
menneisyyden itseeni.
Löydän aina itseni kuljeskelemasta pitkin
rokokoo- ja renesanssimaalausten käytäviä.
ja siellä on aina ihanaa yltäpyl...
Kerron, mitä kävi. Minun piti sanoa yltäkylläisyyttä. Ky, ky, ky!
Ja sanoin py, py, py. "Yltäpylläisyyttä?
En ole koskaan kuullut sellaista, Kate. Esitys on ohi?"
Se on ammattimaista. Joku muu sanoisi: "yltäpylläisyys,"
kukaan ei huomannut! Mutta minä. Yksi näin pieni virhe.
Olen tosissani, aloitamme alusta. Aloitan homman uudelleen.
Okei, museojuttuun, teen tämän.
Ei kannattaisi.
Teen tämän!
Joskus olen museossa
ja näen kauniita yltäkylläisiä maalauksia,
joissa on teurastettu jänis ja appelsiinin kuori.
Tiedätte, millaisia ne ovat. Olette sivistyneitä.
Aina on palvelustyttö, joka leijuu yltäkylläisyyden yli...
Se olen minä. Sanonpa vain, että minusta saa helposti miehen,
hovihuijarin näköisen,
sen, jolla on panhuilu.
Se on...
Olen ikuinen. Sitä yritin sanoa.
En ole naapurintyttö seuraavasta talosta. Olen talo!
En tiedä, onko mitään koskaan tapahtunut kenellekään täällä.
En halua olettaa, mutta sanon,
että perheessäni meillä ei ollut vehnää.
Mutta meillä oli toisemme.
Meillä oli toive vehnästä, ikään kuin meillä melkein oli...
Vehnää! -Ihana yleisö! Kiitos.
Näin vahvaa, tuettua oloa
en ole tuntenut pitkään aikaan.
Olin täällä ennen kuin te tulitte.
Vahasin lattiat, valmistin kaiken.
Löysin tämän teatterin. Perustin tämän teatterin
ja perustin teatterin ylipäätään,
ainakin minut nähdään vastuullisena teatterin tuomisesta länteen, mutta
vitsit sikseen, joka on kirjani nimi.
Olin täällä yksin.
Naisina meidät on sosiaalistettu vastustamaan yksinäisyyttä
tuottavuuden tilana. Kirjoittakaa ylös, jos teidän täytyy.
Ja kun olin yksin ajattelin:
"Tämä on aktivismia. Se on sitä itseään."
Joten miksi edes nousta lavalle?
Se on melkein turhaa. Mutta
kun olen täällä, voiko joku antaa minulle tunteen?
Haluan jatkaa näyttelemistä.
-Viha. -Viha.
Minusta viha on vain...
Voinko saada toisen? Me emme ole valmiit.
-Hermostuneisuus. -Pelko!
Oho, pelko.
Yksi lisää, koska te kerjäätte sitä.
-Vielä yksi. -Kauhu.
Kauhu. Pidän siitä.
Kauhu on yksinkertaisimmassa muodossaan...
Eikö niin? Koska me piilotamme tunteemme.
Mehän emme näytä tunteitamme.
Amatööri nousisi tänne ja sanoisi "Vai pelko? Voi ei!"
Mutta ei. Kun olet oikeasti peloissasi,
ajattelet: "En pelkää". "Älä anna hänen huomata." Vai mitä?
Sitä se on. Hienoa. Tuosta tulikin paljon.
Tuo oli aika hyvä. Tunsin olevani lukittuneena.
Somaattisesti ajattelin: "Tämä on näyttelemistä." Se auttoi kovasti.
Kun olen valokeilassa, lähtekää radalle. Voitteko kuvitella? Mitään ei ole...
Kunpa. Antakaa muutama vuosi.
Ei enää valokeilaa! Se on jo nähty.
Pääsemmekö pois? Kiitos.
Voisin pyytää uudelleen, mutta... Haluavatko he lisää?
Mitä ikinä he haluavat. Mitä tahansa kamera haluaa.
Kameroita kaikkialla. Kameroita, uskallapas vain!
Sinä näet minut, mutta minä näen sinut. Sinä sanot kyllä, minä sanon...
Ei rimmannut.
Tilannekatsaus. Minä rakastan sinua. Hienoa.
Auttaa kun on ankkuri. Kun on ankkuri.
Voisin päättää lauseen tähän.
Kun on ankkuri. Hienoa.
Vain koska minä tunnen sen, muuttiko joku... niin.
Muuttiko täällä joku äskettäin? Näen Wisconsinin.
Wisconsin on korostettu.
Onko joku tällä alueella Wisconsinista tai onko siihen mitään suhdetta?
Wisconsin!
Okei...
Michigan.
Muuttiko kukaan äskettäin? Muuten minulla on kaikki hyvin.
Teidän on... Teidän on... Teidän on rentouduttava.
Teidän on oltava täysin rentoja. Teidän on oltava luottavaisia.
Teen tätä kävelysillalla joka sunnuntai. Voin hyvin.
Palataan Wisconsiniin.
Ei se mitään. Se voi olla jossain muualla.
Sitä kutsutaan energialeimahdukseksi. Oho, Wisconsin?
Kiitos, hienoa. Kiitos paljon. Näettekö? Olen kunnossa.
Muutitteko äskettäin?
Hiljaisuus. Pidän siitä.
Näen vaurion. NEi kuten... se on parantunut.
Mutta oliko jollain täällä vasen kilkka... nilkka.
Vasen kilkka? Mennään alusta! En vitsaile!
Sanoin kilkka nilkan sijaan.
Olen ammattilainen. Herranjestas! Tuo on radikaalia.
Tämä näyttää lavastukselta. Tämä on...
Tämä on valitettavaa, koska tämä näyttää tekaistulta.
-Kysyn vain onko se vasen jalkasi? -Kyllä.
Voin tehdä lisää puhtaita alastuloja.
Hyvä.
Jestas, että tuntuu hyvältä.
Ensinnäkin, olen pahoillani.
Hei, hei. Teidän terveytenne, minun esitykseni.
Kyllä.
-Onko se murtuma? -Nyrjähdys.
-Ja se on nilkkani.
Uu!
Ettekö te uskoneet, että olen oikeasti meedio?
Vasemman nilkan nyrjähdys.
Saan tunteen, ettei se liittynyt urheiluun.
Se oli, mutta...
Tarkoitan, että aina se on siinä mielessä,
että urheilet, vartalosi on liikkeessä.
-En ole urheilija, joten... -Niin.
-Mitä sinä pelasit? -Olin pyöräilytunnilla.
Otetaan tästä opiksi. He vievät rahasi,
he pilaavat perheesi ja maineesi
ja he lähettävät sinut tiehesi.
-Olitko kantakaupungissa? -Olin Eagle Rockissa.
Joten kyllä.
Olen aina sanonut, että kantakaupunki on täällä. Tiedättekö?
Kuten huomaatte olen kantakaupungissa.
Ja vaikka olen esikaupungissa... Voi ei!
Melkein kompastuin, ja kukaan ei tullut auttamaan!
Aika pelottavaa. Se kävi nopeasti,
enkä edes tuntenut, että käsi tulisi avuksi.
"Anna kun autan. Sinä vain yrität saada minut nauramaan.
Autan, jos kaadut."
Mutta sen sijaan: "Tee töitä, töitä, töitä!
Taidan olla yksin täällä.
Kiitos kun muistutitte. Hyvä.
Johto edustaa mediaa.
Se, miten se luikertelee ympärilleni.
Se, miten media kirjaimellisesti kannibalisoi naismuodon.
Huomaatte, kuinka se kiemurtelee.
"Toki kerro tarinasi, mutta minun ehdoillani."
Voi kyllä, 40 minuuttia tässä.
Voitteko uskoa, että tämä ei vaikuta ääneen?
Voitteko uskoa sitä? Tämä on insinöörityötä.
Tämän vuoksi me menemme sotaan
suojellaksemme tätä. Taistelen tämän puolesta.
Haluan taistella maani puolesta tämän kanssa.
Takaisin nilkkavaurioon.
-Onko nimesi Rachel? -Ei.
Olisitteko kuvitelleet? Se olisi ollut...
Onko sinulla
koiraa?
-Ei, mutta haluaisin koiran. -Se on se, mitä haen, halun.
Viimeinen asia, jonka sanon tai en. Tämä on minun esitykseni.
Onko sinulla... Näen siskoja. Onko sinulla siskoja?
-Minulla on pikkusisko. -Sinä olet toinen sisko.
Näen siskoja, ja se olet sinä. Sinä ja nuorempi siskosi.
Olen ainoa lapsi.
Naurakaa vain. Tässä on yksi. Ettekö ole koskaan nähnyt läheltä?
Niille, jotka eivät tiedä, ainoalla lapsella ei ole velijiä,
ja kuten arvasitte, ei siskoja.
Lapsena se sai minut surulliseksi, mutta nyt huomasin, että se on lahja,
koska en elä seksuaalisen jännitteen
musertavan painon alla, joka sisarusten välillä on.
Pidän siitä, kun näen ihmiset täynnä: "Voi Luoja, totuus!" tekemässä ristin.
Pidän siitä.
Ja muuten ei se mitään. Te olette tavallisia.
Kaikki instituutiot, jotka sanovat: "Täällä ei ole seksiä,"
johtuu siitä, että sitä on.
Ja sanon vain, että jos minulla olisi veli, unohda koko juttu.
Unohda koko juttu.
En osaa kuvitella.
Näen vilauksen hänestä boksereissaan aamunkoitteessa...
Ennen koulua.
Pitkät perhematkat autolla, ei kenenkään muun kanssa puhua.
Rakastua noin vain. Se on helppoa.
Joutua nostetuksi: "Oi, Josh, laske minut alas! Lopeta!
Revit paitani. Tarvitsen sinun omasi.
Mitä muuta puen pääsiäisbrunssille?"
"Äiti ja isä eivä tule kotiin tuntiin,
anna minulle paitasi."
Olen kateellinen.
Tuon asioita esiin... ja muuten,
jos teillä on epämukavaa, jos tunnette niin, siihen on syynsä.
Siksi tätä esitystä ei lähetetä suorana.
Tätä ei suoratoisteta radiossa juuri nyt.
Miksiköhän? Koska ihmiset ajavat:
"Tässä on valoni." Ääneni kuullaan.
"Voinko valita elämässä?" Kaarra pois tieltä.
Paljon on vaarassa.
Siellä on kameroita, mutta myös täällä on kameroita.
Ne valvovat.
Olen aika varma, että minua tarkkaillaan vessassa.
Sanon vain: "Tiedetään!"
Se auttaa, koska haluan, että tarkkailija sanoo: "Hän näkee!"
Haluan tuntea sen.
Jos se on rikos,
viekää minut takaisin piispan maatilalle.
Oi! Haluan palata piispan maatilalle.
Valtava aihe syntyi piispan maatilasta.
Uskomatonta tuntea se ja sitten koskettaa sitä aidosti
ja tietää, että tänne kuulun.
En olisi voinut suunnitella sitä,
ja siksi minulla on ilo esitellä teille
piispamme. Tule esiin!
Niin. Editoinnissa siitä tulee mahtavaa.
Koska teemme piispan tietokoneella,
ja "Voi Luoja!" Kansa kotona? "Oi oi!"
Anteeksi. Haluan rahaa. Ja ihmiset rakastavat piispaa. Hyvä on!
Laita purkkiin. Selvä.
Sanon, että menkää terapiaan heti.
Onko terapeuttini täällä? Christina?
Koskaan ei voi tietää.
Te ette ole uteliaita siitä, mitä teen. Hyvä on.
Kun ihmiset sanovat, että he eivät käy terapiassa,
sanon: "Et voi laulaa karaokea ikuisuuksia". Sinun täytyy...
Voi ei.
Ystäväsi ja perheesi näkevät, mikä karaokesta on tullut sinulle.
Joten...
Seksi.
En tiedä. En ole vakuuttunut...
Onko sillä edes voimaa muuttaa päivää?
En tiedä.
en kerskaile, mutta minulla oli hiljattain elämäni parasta seksiä,
ja puolitoista tuntia myöhemmin olin raivoissani Bank of Americalle.
Ei edes päivä muuttunut...
En myöskään arvosta median julmasti levittämää myyttiä,
että seksissä voit kerrankin elämässä
vapauttaa persoonallisuutesi vankilasta.
Silloin maskisi tippuu viimein.
Minusta seksin aikana maskini ei ole koskaan ollut tiukemmalla.
Se on täysin...
Uskokaa pois olen yrittänyt,
mutta se ei koskaan edes luiskahtanut.
Se on hyvin...
Uskon, että ainoa kerta,
kun me voimme vapautua persoonallisuutemme vankilasta,
ainoa kerta, kun maskimme todella tippuu,
on kun oksennamme. Uskon niin.
Raakuuden ja eläimellisyyden vuoksi. Se on ainoa kerta elämässä,
kun taidemakusi, hauska vastaajaviestisi
avustusrahasi eivät liity asiaan. Kyse on vain siitä.
Se on myös ainoa hetki modernissa elämässä, kun mainoksia ei syötetä.
Siinä se.
Ja uskokaa pois, ne löytävät tiensä. Ne pääsevät sinne.
Ne menevät vessanpönttöösi, jos se on tarpeen.
Voi, rakastan nauruanne. Voi, rakastan tätä hetkeä!
Kuulen lapsia.
Kuulen lasten sanovan: "Missä isäni on?"
Tarkoitan..
Joskus tässä mietin:
"Missä meidän isämme on?" Se on hullua.
Tiesitkö, että synnytte munienne kanssa?
Aloitan alusta. Jos olet...
Jos sinulla on munia, synnyt niiden kanssa.
Ne eivät kehity murrosiässä.
Voiko joku vahvistaa? Tämä räjäytti tajuntani.
Kyllä. Mitä se tarkoittaa?
Sitä, että äitisi, sinä päivänä, jona hän syntyi,
olit jo hänen sisällään.
Potentiaalisi oli jo olemassa. Pääsemmekö näin pitkälle?
Itkee, itkee, itkee, itkee.
Yritän sanoa,
että olemme marinoituneet äitimme raivossa hänen syntymästään.
ja sitten hänen äitinsä raivossa ja hänen äitinsä ja niin edelleen.
Olemme hautuneet kaikkien meitä ennen tulleiden naisten raivossa.
Se on sukupolvien välinen raivotajine.
Ja se on ansaittua, haluan sanoa sen, mutta siitä on ollut minulle paljon apua,
koska kaikki on päivän aikana hyvin, ja sitten tyhjästä
minusta tuntuu: "Aion rikkoa lasin".
Mietin, mistä viha tulee.
Se ei tunnu kuuluvan minulle. On ollut helpottavaa ajatella,
että ehkä se ei ole minun.
Se on isoäitini Espanjassa...
Se kuuluu hänelle. Vapauta itsesi.
Kunnioita sitä, mutta puske läpi.
Minulla ei ole lapsia vielä, mutta tyttäreni juuri nyt ajattelee:
"Äiti, mitä sinä teet siellä? Tunnen sen."
"Rakastan sinua, kulta. Ehkä katsomme tätä yhdessä isän kanssa."
Olette varmaan lukeneet uutisista, että olen sullonut puseoita enemmän.
Se tuntuu hyvältä. Minulla on maltillinen olo.
Sullon puseron, ja heti minusta tuntuu,
että minulla on lapsia. Olen täysin...
Tunnen itseni tehokkaaksi. Olen kuin, kyllä, ehdottomasti.
Minulla on kaikki, mitä tarvitsen.
Heti kun lähden kotoa paita housuihin tungettuna,
sanon kaikille lapsille:
"Okei, tulkaa. Meidän on lähdettävä. Nyt pitää mennä autoon.
Voitko kertoa autossa? Voitko kertoa autossa?
Okei, hienoa." Se on mieheni.
"Öö... selvä. Tiedosta olisi ollut hyötyä aiemmin
ollakseni rehellinen.
Mitä minä sille nyt voin? Kysynpä vain.
Mitä minä sille nyt voin?
Ei, kysyin sinulta. Muistan sen, koska kysyin sinulta eilen.
Tiedän, että sanoit ei, mutta nyt sanot kyllä.
Vai niin, okei. Sanokaa iskälle heippa.
Niin. Ai, hei. Soitan myöhemmin, heippa."
Hän on naapurin nainen,
johon tunnen enemmän yhteyttä kuin omaan mieheeni.
Kaikki tuo pelkällä mielikuvituksella.
Voitteko uskoa? Haluan teidät nousemaan tuoleiltanne.
Okei.
Minulla ei ole tekstejä. Se ei ole mahdollista.
Oi. Muistatteko hänet?
Te tiedätte, mitä se merkitsee.
Olemme viimeisessä neljänneksessä.
Eikö olekin sydäntä musertavaa?
Olen suuri varustenörtti. Tuon yleensä oman mikkini,
koska tykkään tehdä näin...
Toimii!
Me olemme valmiit. Selvä.
Elämä, kuten tämä esitys on kaneli tuulessa.
Viuh! Ja se on poissa.
Jäät vain kiromaan ilmaa:
"Täällä oli kerran mauste." Se on...
Sitä se vain on.
Sitä on vaikea myöntää, mutta elämä on lyhyt. Noin vain.
Elämä on lyhyt, elämä on lyhyt.
Kirjoita se ylös. Me kuvaamme, joten se riittää.
"Kulta?" Minun mieheni. "Kulta, kirjoita ylös 'Elämä on lyhyt.'
Elämä on lyhyt. Pohdiskelen täällä. Elä täysillä. Pidän siitä.
Kirjoita se ylös."
Okei. Hän on kateellinen siitä, mitä teen.
On totta, että tämä voisi olla... ei taas.
Aivan.
Mutta tällainen olen, kun pistän muodollisesti purkkiin.
Läheiset ihmiset tietävät, että vihaan lavalta lähtöä.
Tämä ei siis mene hyvin, haluan kertoa teille.
Tämä ei onnistu sujuvasti,
mutta laskeudumme maihin.
Lakseudumme Des Moinesiin.
On hassua, että jollain täällä
on täysin samanlainen nauru kuin sillä, joka huijasi minua...
Nyt te hiljennyitte. Tyypillistä.
Te näytätte mahtavalta, minun täytyy sanoa.
Kun aloitimme esityksen, te olitte näin:
"Voi, asuntolaina, asuntolaina."
Ja nyt te olette rentoutuneet, avautuneet. "Asuntolaina, asuntolaina."
Ja se on erityistä... Voi Luoja, anteeksi. Hei?
Niin!
Olen töissä. Miksi?
Okei.
Noin 30 minuuttia.
Hyvin menee. Menee oikein hyvin.
Oi, miten hän voi? Sanoin: "Oi, miten hän voi?"
Eikö hän löydä sitä? Paska. Okei.
Pyydä häntä katsomaan sängyn alta. Okei.
Okei, hyvä. Öö, minun on mentävä, mutta täydellistä.
Minäkin rakastan sinua. Okei. Heippa.
Voi Luoja. Olen pahoillani. Tuo on niin töykeää.
En koskaan halunnut olla koomikko, joka vastaa puheluun lavalla.
Se on todella epäkohteliasta, mutta on eräs mies, jota olen tapaillut,
ja hän kertoi rakastavansa minua, joten nyt olen hämilläni.
Heti suojamuuri. Eikö olekin hassua?
Heti. "Voi Luoja, nyt en voi luottaa".
Meillä on kuitenkin vankka luottamuksen perusta,
koska hän on asianajajani, joten minusta meillä on se.
Mutta...
Minä nauran, kun ajattelen, kuinka täyttävää yksityiselämäni on.
Se on hullua. Ja tämä on mahtavaa.
On mahtavaa, että pystyn tähän ja saan yhteyden,
mutta sitten menen kotiin poikieni luo...
Minulla on seitsemän poikaa.
He ovat 4, 6, 2, 8, 9, 12 ja kaksi päivää.
Käteni ovat siis täydet.
Minun on mentävä kotiin, mutta...
Enkö voi ajatella perhettäni hetken?
Anteeksi, vau! Okei! Palaan tietenkin aikatauluun.
Jeesus Kristus!
Jos joku välittää, koko ilta on ollut helvettiä minulle.
Okei? Jos kukaan välittää!
Heti alusta alkaen. Tik tok! "Asiaan, narttu!"
Tunsin sen teistä, ei hätää.
Lähden tieheni, ja te voitte palata täydelliseen elämäänne ilman minua.
Jeesus Kristus.
Muuten sanonpa vain, että maksoitte näkemisestäni,
mutta minä olen se kummajainen. Selvä!
Te kaikki tuijotatte minua, mutta minulla on muka ruuvi löysällä.
Selvän teki.
Ei ole kivaa huutaa teille.
Olen surullinen, kun lähden, koska ennen tätä iltaa
en tiennyt, mikä on perhe.
Olen tosissani. Olen aina nähnyt kirjoissa ja elokuvissa tällaisia asioita.
Näin aina perheen, iloisia ihmisiä hymyilemässä,
ja minä aina paukutin lasiin näin.
"Päästäkää minut sisään!" Enkä koskaan päässyt sisään.
Luulen, että ensimmäisen kerran minusta tuntui, että istuin
ruokapöydän ääressä kaikkien kanssa.
Siksi minun on vaike lähteä,
mutta minun täytyy... Minun on palattava...
Myyn toppeja ja tavaraa ulkona.
Minun on palattava sen pariin. Kaikkien hyvien asioiden on päätyttävä.
Kirjoita tuo ylös, kulta! Tuo on hyvä, mutta...
pistän iloisen ilmeen...
Ja jatkamme esitystä.
Koska sitä se on, ja minulla on suuret paineet.
Älkää unohtako sitä tänään.
Näkemiin. Ei, okei!
Älkää viitsikö! Pitääkö minun lähteä?
Oho! Minun itse asiassa täytyy...
Minä leikkaan materiaalia juuri nyt.
Se on vaikeaa. Leikkaan hyviä juttuja.
Minulla oli mahtava lopetus.
Se oli kuin...
Se oli kermainen
ja se toi yhteen kaikki pienet
variaatiot esityksestä.
Se oli kuin kaikki esityksen langat
olisivat yhteen kudottu ryijy. "Tässä!"
Mutta... aika. En vain pysty. Lopetukset ovat myös kömpleöitä.
"Oi, olen todella... tässä on suuri lopetukseni."
Öh, se on halpaa.
Se on halpaa! Enkä halua vähätellä materiaaliamme.
Plääh! Olemmeko risteilyllä? Jeesus.
Ei, minä viivytän lähtöä. On sellaista, mitä en...
Olen lykännyt sanomista.
Rykäisen sen nopeasti ja sanon sen.
Miksi se on niin vaikeaa? Okra. Nimeni ei ole Kate Berlant.
Enkä ole koomikko.
Nimeni on Megan "muokattu yksityisyyden vuoksi."
Mutta olen käyttäytymistieteen johtava tutkimusanalyytikko
Cornellin yliopistossa,
ja tämä on ollut mahtavaa.
Olen elänyt Katena fpidempään kuin uskallan myöntää
opiskellen yleisön ja esiintyjän suhdetta.
Ja sen sellaista, mutta tänään se on ohi.
Tämä oli kuin mestariteokseni, esiintyä hänenä tunnin.
En voi uskoa, että niin moni meni lankaan,
mutta tänä iltana luovun hänestä, ja on ollut mahtavaa,
mutta haluan palata juurilleni, todelliseen intohimooni, keinokasteluun.
Vesijärjestelmien reitittämiseen, veden byrokratiaan ja sen sellaiseen.
Haluan tehdä sitä.
Luovun siis Katesta tänä iltana, ja näin ollen
hyvää yötä! Eipäs, mutta voitteko kuvitella?
Ei.
En päätä tuohon, mutta...
Aa! Chilin myynti. Myyn chiliä.
En voinut lähettää teitä kotiin tyhjin käsin.
Ulkona myydään chiliä.
Ruukkuja on kolme.
Niitä on lievä, kohtalainen ja "Ei kai vaan."
Tavallaan kolme erilaista...
Ja kehotamme teitä levittämään chilit kerroksittain.
Pitäkää hauskaa. Kippo maksaa 3,99. Ostakaa niitä.
Tiedoksenne kaikki tuotto menee.
Se on hienoa.
Tämä on ollut räjähtävää. Teidän sanojenne mukaan, ei minun.
Mutta nyt on aika.
Minun on sanottava, kun saavuin tänne tänään,
en tiennyt, mitä odottaa. Mietin, onkohan henki puolellani.
Menenkö tänä iltana vain kotiin,
avaan Uber-sovelluksen ja katson autojen ajavan?
Onko se...
Tuossa kohtaa olisin voinut lähteä. Se olisi ollut hyvä.
Se olisi ollut ammattimaista.
Pitäisikö sytyttää valot? Se, mikä tässä on hullua.
Tässä on likainen salaisuuteni. Esitys on ohi.
Se päättyi. Huomaatteko, kuinka rento olen?
Onko tämä juttu... ei.
"Missä en ollut?" Se on esitykseni nimi.
Tämä on tällainen rento...
Ai, veteni.
Hetkinen, onko tuossa kamera?
Voi ei.
Hitto vie.
Halusin tehdä sitä, tätä ja tuota.
Tekstitys: Noora Kalliola