Downloaded from YTS.MX
FX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
KATE BERLANT
ÎN
Da, bine.
Să nu te faci de râs, bine? Așteptările...
Aș spune că sunt devastatoare. Te fac praf.
O să mut ăsta, sunt așa de slabă, încât o să dispar după el...
O să întrebați: „Aia e Kate sau aia?”
„Nu știu la cine să mă uit. E comicul sau microfonul?”
Deci... Camerele.
E o seară mare pentru mine. Foarte mare.
Acolo e o cameră. Acolo e o cameră.
Sunt peste tot. Ei vă văd, noi îi vedem.
E un moment foarte fals, nu? E înfricoșător, te filmează.
Nu filmează, de fapt. Ba da, dar e...
E camera misogină?
Da. Așa că... Mă simt agresată?
Da! E foarte... Chiar și limbajul.
„Am tras-o.”
„Am luat-o, am făcut-o.” E...
Mă simt... E înfricoșător? Da.
Sunt curajoasă că fac asta? Da, bineînțeles.
Dar am fost obligată să fac comedie de la o vârstă fragedă
din cauza structurii osoase.
Dar am ales să continui pentru asta, pentru că e ceva direct.
Pot întinde mâna și pot...
Schimb vieți, ea plânge. Sunt eu, scumpo.
Mă poți atinge. A fost foarte dulce.
A fost foarte dulce.
Se uita la mine:
„Am crescut cu tine în casa mea. Sunt în sufragerie?
Ce se întâmplă?”
Iar prietenul ei: „Hai, iubito!”
„Bine, dacă spui tu.” A fost frumos.
E un moment excelent. E ceva nemaivăzut să ai asemenea
conexiune fizică directă cu publicul, pe lângă cea afectivă.
A trecut un minut? Și ce? Nu eu număr minutele, ci voi!
Dar...
Am rămas fără suflu după glumele pe care le-am spus așa că...
Un lucru esențial la mine e că fac comedie
pentru a procesa privilegiul copleșitor al copilăriei mele,
al adolescenței, iar acum al maturității mele.
Închipuiți-vă, în copilărie, aproape că mă prăbușeam sub greutatea resurselor.
Atât de multe, încât îți e afectat mersul.
Părinții mei erau foarte iubitori.
„Ești deosebită. Te iubim.” Nu sunt divorțați.
Totuși, cu toate astea pe umerii mei,
am găsit puterea de a ajunge la Zara. Nu știu cum...
Iar uneori Zara era închis, sinceră să fiu.
E prima oară când nu repet în fața copiilor.
De obicei, timpul meu e între două și patru.
Atunci mă simt cel mai bine.
Și fac multe lucruri de genul...
Luni, marți, miercuri Joi, vineri, sâmbătă
Unde sunt ghetele mele? Apoi...
Ghetele dispar, le căutăm,
e foarte distractiv, dar în seara asta...
Am spus: „Nu, vreau un public adult.”
Vreau să fac ceva verbal. Să fac lucruri pentru adulți.
E foarte greu să nu ai nicio influență comică.
Aș spune că influențele mele sunt olăritul,
lucrul cu materialitatea frustă a pământului
și un mic vas de cereale.
Cred că vasele atât de mici de cereale
se opun activ capitalismului.
Cred că asta e. Și Carlin, da.
Par genul de intelectuală de pe coasta de est,
dar sunt din Los Angeles.
Mai e cineva născut și crescut în LA? Sunt singura!
E ciudat să fiu singura, dar e incredibil...
Oamenii spun:
„Hollywood e un oraș de carton, cu oameni de carton.”
Dar e atât de real!
Dacă ați fi de pe aici, ați ști că mergem cu familiile
în fiecare dimineață în port, pentru că e un...
E un oraș de import-export.
Vedeți familiile în zori,
urmărim butoaiele de import venind și pe cele de export plecând.
Asta creează o coregrafie frumoasă
a comerțului, e foarte frumos, plâng de câte ori văd asta.
E emoționant.
Da, îmi place aici. E minunat.
Deseori, mă plimb și e atât de luxuriant--
Mă simt ca în Mexic. „Chiar ești! E o graniță falsă.”
Da, da... Sper că nu sunt polițiști aici.
Îmi place asta, aș putea s-o folosesc.
Ar fi foarte tare dacă aș merge așa până în stradă,
iar voi ați rămâne aici...
„E în San Diego. Tocmai a intrat în Pomona.”
Nu știu alte orașe...
Pentru că hărțile... Nu. Mă sperie mereu
când văd oamenii cumpărând hărți.
„O hartă pentru unul!” Apoi, o aduc...
„La asta ne închinăm în casa asta.” Nu?
Cine v-a făcut hărțile? Cine beneficiează de acel sistem?
Tăcere. Nimănui nu-i pasă... Asta fac eu aici.
Am fost trimisă aici de guvern,
ca să iluminez colțurile întunecate ale culturii și să spun:
„Cine v-a făcut hărțile? Nu știți, nu? Acum, veți afla.” Apoi, oroare!
Nici eu nu știu.
Nu știu nici ce zi e azi. Întrebați-mă ce zi e.
- Ce zi e? - Nu știu! Sunt artistă, bine?
Sunt mai influențată de maree.
Recunosc, uneori e greu să fiu singura artistă din sală.
Scuze, singura artistă adevărată din sală.
Tot eu comand și râsul în seara asta.
Ca să știți...
Ceva mai puțin aici.
Ai întârziat, oricine ai fi fost!
Două săptămâni până la concurs? Suntem terminați!
Da. „Nu vrem să exersăm.”
O să fie multe fețe triste în parcare, după turneu.
Asta e tot ce am de spus.
Mulțumesc pentru asta.
Pentru că mi-ați dat un spațiu în care să mă vindec...
Munca mea e una de anduranță. Voi trebuie să mă suportați.
E foarte... Înseamnă mult.
Am puteri paranormale. Te numești... Christine?
Bine.
E-n regulă. E vreo Christine pe aici?
Uneori, energia face un transfer direct.
E vreo Christine în zona asta? Nicio Christine.
Ce ghinion...
Șefilor n-o să le placă asta.
Cred că oglinda... E interesant să joci
în fața unei oglinzi când sunt oglinda voastră.
Pentru temeri, dorințe, neliniști.
Și voi sunteți oglinda mea, ca public.
Mă uit la voi și îmi spun: „Eu sunt Mesia.”
E foarte...
Sau ca un Mesia. Se întâmplă multe aici.
Sunt trei oglinzi în sală.
O să înțelegeți într-o săptămână. Sunați-mă.
Oglinda, desigur, e originea narațiunii,
a filmului, elementul de bază al cinematografiei.
Divertisment. Originea divertismentului.
Primul spectacol a fost cu femeia peșterii
sau omul peșterii uitându-se în apa râului.
„Cine e acolo?” Încântat de propria imagine, lovea apa.
Dându-și seama... Apoi, undele apei.
Cadre de film. Continuă...
Râul, reflexia,
apoi Cheers, cam asta ar urma.
Iar apoi, eu. Asta e evoluția divertismentului.
Simt că neglijez partea asta. Mă uit numai în față.
Tipic american. Fața, fața! Vreau să văd totul. În loc să nu fiu America.
Să văd și alte moduri de viață? Ca și cum m-aș tunde acasă.
Lucruri pe care nu le explorez.
Îmi zic: „O reducere de prețuri?”
De ce? De ce n-aș putea spune: „Fă-o acasă.”
Asta e partea pe care o neglijez.
Fă-o acasă.
O să lucrez la asta. Iisuse!
Îmi pare rău, încerc să găsesc ceva în prezent.
O să revin la materialul principal.
Acum zece ani... Nu era nimic, așa că...
Vreau să...
Îmi dați o lumină? Vreau să simt cum ar fi.
Pentru o dramă completă.
Vă vine să credeți? Cum e? Sunt în lumină?
E greu să primești.
Nu e o nebunie?
Cum, stând aici, simțind, e atât de... Mă face să spun „O, nu!”...
Aș putea.
Aș putea să mă duc în locul ăla. Nu mai știu.
De fapt, e foarte bine. Nu știu.
E bine să te duci acolo, pentru că deseori spui:
„Am documentele să merg acolo.” Dar în sinea mea, nu știu.
Cred că noi, ca femei, ne temem de excelența noastră.
Suntem învățate de mici să ne temem de ea, așa că lumina...
Mă întreb dacă, în lumina asta, trăsăturile mele sunt prea evident semite,
sau aș putea să mă dau italiancă? Nu știu.
Nu-mi dau seama.
Machiajul.
Cred că femeile au dreptul să fure cosmetice.
Vreau să spun asta. Glumești?
Suntem forțate într-un sistem
în care trebuie să plătim pentru anumite creme, pudre, loțiuni.
Trebuie să plătim pentru subiectivitatea noastră. Dacă nu...
Dacă nu faci asta, statul nu te recunoaște
și nu-ți poți găsi o slujbă.
Îmi ascund conturul nasului ca să obțin un împrumut bancar.
Nu vreau!
Rujul cu care m-am dat în seara asta se numește „Împărăteasa Roșie”,
iar violența e nesfârșită...
Costă 30 de dolari. Dacă plătești pentru el...
Apropo, nu încurajez
furtul din micile magazine.
Mă refer la corporații mari,
care cred că iau în calcul furtul în bugetul anual.
Dar... Distrați-vă! Dacă o puteți face în siguranță, bine.
M-am dus la ceea ce știam că va fi un masaj dezamăgitor.
Și mi-am dat seama... Cred că voi vedea o femeie președinte
pe parcursul vieții mele... E-n regulă dacă nu aplaudați.
E tare... E șic.
Nu e condescendent... Cine conduce lumea? Fetele!
E foarte real. Parcă ați spune: „Nu, e timpul...
Anticipăm așa ceva.” Dar cred că voi apuca asta.
Pentru ca America să aleagă o femeie președinte,
ar trebuie să fie
atât de hipersexualizată, feminizată aproape pornografic,
încât imediat ce câștigă...
„O, nu!
O, nu!”
Ajunge în Biroul Oval, aruncă tot...
„Sunt o târfă. Îmi pare rău.”
Sau va trebui să fie desexualizată radical,
încât e doar un frigider pe o roată, cu un singur ochi...
Atât!
Nu văd America alegând o femeie.
O femeie în pantaloni...
„Cred că oamenii au dreptul să trăiască demn.” Nu.
Nu văd asta. În rezumat,
e fie hipersexualizare, fie desexualizare
până când devine artilerie, ca să fie clar.
Și vreau să spun clar. Vreau frigiderul.
Mor pentru frigider.
Mă duc la muzee. Nimic? Bine...
Mă duc o după-amiază...
Doar pentru mine... Mă duc să mă inspir, să cunosc bărbați.
Și voi simți mereu că am o conexiune directă cu cea care eram în trecut.
Mă trezesc mereu umblând pe holurile
sălii cu picturi rococo, cu renascentiștii,
și e mereu un corn al abud...
Să vă explic. Am vrut să zic „corn al abundenței”. „Abund”!
Și am spus „abud”. „Corn al abud... Corn al abudenței?
Nu știu ce-i asta, Kate. Spectacolul s-a terminat?”
Ăsta e profesionalism. Altul ar zice „corn al abudenței”
și nici n-ar observa! Dar eu... Cor... O singură greșeală.
Nu glumesc, o luăm de la capăt. Încep din nou.
O să fac treaba cu muzeele.
O să vedeți că nu merită, dar...
O fac!
Uneori, ești la muzeu
și vezi tablouri cu cornuri ale abundenței frumoase,
un iepure măcelărit, o coajă de portocală.
Știți cum e, sunteți oameni cultivați.
Și e mereu o fată care stă acolo...
Sunt eu. Pot deveni foarte ușor bărbat,
pot să arăt ca un bufon,
cu un nai...
Asta e...
Sunt veșnică. Ceea ce încerc să spun...
Nu sunt fata din casa vecină. Eu sunt casa!
Nu știu dacă i s-a întâmplat vreodată ceva cuiva.
Nu vreau să fac presupuneri, dar,
când eram mică, în familia mea nu aveam grâu.
Dar ne aveam unul pe celălalt.
Speram să avem grâu, cumva, ca și cum am fi avut...
- Grâu! - Ador publicul ăsta. Mulțumesc.
M-am simțit atât de susținută...
N-am mai simțit asta de mult.
Am venit aici înaintea voastră,
să ceruiesc podeaua, să pregătesc totul...
Am fondat teatrul ăsta. Eu l-am fondat.
Am fondat teatrul, în general...
Sunt responsabilă pentru aducerea teatrului în Occident, dar...
Lăsând gluma la o parte, care e titlul cărții mele...
Eram aici singură.
Ca femei, ni se spune să nu considerăm singurătatea
un spațiu al productivității. Notați asta, dacă vreți.
În timpul ăsta mă gândeam:
„Ăsta e activism. Ăsta, aici.”
De ce să urci pe scenă, să muncești? E aproape de prisos. Dar...
Cât sunt aici, îmi poate spune cineva o emoție? Vreau să interpretez.
- Furie. - Furie.
Furia pentru mine e...
Îmi puteți da alta? N-am terminat. Aveți alta?
- Speriată. - Teamă!
Teamă.
- Încă una, văd că vreți. - Încântare.
Încântare! Îmi place asta.
În forma ei cea mai simplă, încântarea e...
Nu? Pentru că ascundem ce simțim.
Nu vrem să ne arătăm sentimentele.
Un amator ar veni aici și ar spune: „Teamă? Nu!”
Dar nu. Când ți-e frică,
îți spui: „Nu mi-e frică.” „Să nu mă vadă?”
Asta e. Au venit multe.
A fost bine. Am simțit că rămân acolo.
Îmi ziceam: „Asta e interpretare.” Asta m-a ajutat.
Dacă sunt în lumină, puneți muzică. Vă dați seama? E doar...
Aș vrea eu. Mai dați-mi câțiva ani.
Gata cu reflectorul! M-am săturat!
Putem pleca? Mulțumesc. Pot să mai revin, dar... Mai vor?
Orice vor. Orice vrea camera, nu?
Camere, camere peste tot. Camere, camere, să nu îndrăznești!
Tu mă vezi, dar și eu te văd. Tu spui „da”, eu spun...
N-am găsit o rimă.
Vreau să mă verific. Te iubesc. Excelent!
E bine să ai un sprijin.
Aș încheia propoziția acolo.
Să ai un sprijin.
Doar pentru că simt asta... Da.
S-a mutat cineva de aici recent? Văd Wisconsin. Sunt foarte...
E subliniat Wisconsin.
E cineva din zona asta din Wisconsin sau are legătură cu el?
Wisconsin!
Bine...
Michigan.
S-a mutat cineva de aici recent? Apropo, sunt bine.
Vreau să vă relaxați.
Vreau să aveți încredere, bine?
Fac asta pe promenadă în fiecare duminică. Sunt bine.
Să revenim la Wisconsin.
E-n regulă, poate fi alt loc.
Se numește „puseu de energie”. Wisconsin?
Mulțumesc mult, excelent. Vedeți? Am dreptate.
Tu te-ai mutat recent?
Da, tăcere. Așa sunt și eu uneori.
Văd o rană. Nu, e vindecată.
Dar cineva de aici... E o glandă... Gleznă stângă..
Glanda stângă? Bine, o luăm de la început! Nu glumesc.
Am spus „glandă” în loc de „gleznă”.
Sunt profesionistă. Dumnezeule! Ce tare!
Asta pare repetat dinainte.
Îmi pare rău, pare fals.
- E cumva partea stângă? - Da.
Pot să am o aterizare mai bună.
Da, bine.
Ce bine mă simt!
În primul rând, îmi pare rău.
Sănătatea ta e mai importantă decât spectacolul meu.
Da.
- E o fractură? - E entorsă.
- O entorsă. - La gleznă.
Deci...
Nu ați crezut că am puteri paranormale, nu?
O entorsă la glezna stângă.
Am impresia că nu are legătură cu sportul.
Da, dar...
Are mereu, în sensul că...
Faci sport, adică trupul se mișcă.
- Nu sunt foarte sportivă... - Da, da.
- Ce jucai? - Eram la ora de bicicletă staționară.
Luați asta ca pe o lecție. O să vă ia banii...
O să vă distrugă familia și reputația,
o să vă trimită acasă.
- Erai în centru? - În Eagle Rock.
Da.
Am spus mereu că „centrul” e aici?
O să vedeți că acum sunt în centru.
Chiar când sunt la periferie... Nu, nu!
Era să mă împiedic, și nu m-a ajutat nimeni!
Mi-a fost frică. A fost un moment scurt... Nicio mână nu s-a ridicat.
„Dă-mi voie să te ajut. Tu vrei doar să mă faci să râd. Să te ajut.”
În loc de asta, „muncă, muncă, muncă”.
Cred că sunt singură aici.
Vă mulțumesc că mi-ați amintit. E foarte bine.
Cablul reprezintă mass-media.
Se înfășoară în jurul meu.
Felul în care presa devorează forma feminină.
O să vedeți cum se înfășoară.
„Sigur, spune-ți povestea, dar cum vreau eu.” E foarte...
Da. 40 de minute aici.
Știți că ăsta e efect de sunet?
Vă vine să credeți? Asta înseamnă tehnică.
De asta mergem la război, ca să protejăm asta.
Vreau să lupt pentru țara mea cu asta.
Să revenim la gleznă.
- Numele tău e Rachel? - Nu.
Vă dați seama? Ar fi fost...
Ai un...
Câine?
- Nu, dar vreau unul. - Am simțit dorința.
Ultimul lucru pe care îl spun... Sau nu, e spectacolul meu.
Ai... Văd surori. Ai surori?
- Am o soră mai mică. - A doua soră.
Acum, văd surori, sunteți tu și sora ta mai mică.
Eu sunt singură la părinți.
Hai, râdeți, voi aveți frați. N-ați mai văzut pe cineva așa de aproape?
Pentru cine nu știe, un copil unic la părinți nu are frați
și, ați ghicit, nici surori.
Eram tristă, când eram mică, dar acum îmi dau seama că e un dar,
nu a trebuit să trăiesc sub povara
tensiunii sexuale care știu că există între frați.
De asta îmi place când văd oameni spunându-și: „Doamne, adevărul!”
Asta îmi place să văd.
Apropo, e-n regulă. Sunteți normali.
Orice instituție care spune „sexul nu există aici”
o spune pentru că există.
Dacă aș fi avut un frate... Să fim serioși.
Nu-mi pot imagina.
Să-l văd în chiloți în zori...
Înainte de școală.
Călătorii lungi, cu familia, nu ai cu cine vorbi.
Te îndrăgostești imediat. E simplu.
Te ia în brațe... „Josh, lasă-mă jos! Termină!
Mi-ai rupt bluza, da, dă-mi-o pe a ta.
Cu ce mă îmbrac la masa de Paște?”
„Mama și tata vin peste o oră.
Dă-mi bluza ta.”
Sunt invidioasă.
Spun niște lucruri și... Apropo,
dacă vă simțiți incomod, știți că există un motiv, nu?
De aceea spectacolul nu e în direct.
Nu îl difuzează la radio.
Oamenii sunt în mașini. „E verde.” Și îmi aud vocea.
„Am opțiunea asta?” Și ies în peisaj.
E riscant.
Există camere, dar există și... Camere.
Ne urmăresc.
Sunt mereu sigură că sunt urmărită în baie,
așa că fac: „Știu!”
Vreau ca persoana care mă urmărește să știe că o văd.
Vreau să simt asta.
Vreau să simt asta. Dacă e o crimă,
du-mă la ferma episcopului.
Vreau să mă întorc la ferma episcopului!
E o temă majoră cu ferma episcopului.
E incredibil să simți asta,
să știu că acolo îmi e locul.
N-aș fi putut premedita asta, de asta sunt încântată să vă arăt
că avem un episcop. Vino aici!
Da. La montaj o să fie super.
Vom avea un episcop pe grafică.
„Dumnezeule!” Iar cei de acasă...
Scuze. Vreau bani, da? Iar oamenii îl iubesc pe episcop!
Încheie!
Duceți-vă acum la psiholog.
E psihologul meu aici? Christina?
Nu se știe niciodată.
Nu sunteți curioși ce fac. Bine, bine.
Când oamenii spun că nu se duc la psiholog...
Nu poți cânta karaoke toată viața. Trebuie să...
Nu.
Prietenii și familia văd ce a devenit karaoke pentru tine.
Deci...
Sex.
Nu știu, nu sunt convinsă...
Are puterea să-ți facă ziua mai frumoasă?
Nu știu, dar...
Nu mă laud, dar recent am avut cea mai bună partidă de sex,
iar după o oră și jumătate eram furioasă pe Bank of America.
Nici măcar ziua n-a fost mai frumoasă...
Nu apreciez mitul propagat cu brutalitate de presă
că sexul e unicul moment din viață când poți evada din închisoarea personalității.
Atunci îți cade masca.
În timpul sexului, masca mea e mai strâmtă ca niciodată.
Credeți-mă, am încercat.
Am încercat, dar nici nu s-a clintit.
E foarte...
Cred că singurul moment când suntem eliberați din închisoarea personalității,
singurul moment când ne cade masca
e când vomităm, atât.
Frustețea, animalitatea, e singurul moment din viața ta
gustul tău artistic, mesajul de căsuță vocală haios,
bursa ta, totul e irelevant. Contează doar aia.
E, de asemenea, singurul moment din viața modernă fără reclame.
Atât.
Credeți-mă, vor găsi o cale, vor ajunge și acolo.
Vor intra în toaleta ta, dacă e nevoie.
Ador râsul vostru. Ador clipa asta!
Aud copii...
Aud copii întrebând: „Unde e tati?” Adică...
Uneori, sunt aici și...
„Unde sunt tații noștri?” E o nebunie.
Știați că te naști cu ouăle?
O să revin. Dacă...
Dacă ești cineva care are ouă, te naști cu ele.
Nu se dezvoltă la pubertate. Poate confirma cineva? Asta m-a șocat.
Ce înseamnă asta?
În ziua în care s-a născut mama ta,
tu erai deja în ea.
Potențialul persoanei tale era acolo.
Plângi, plângi, plângi.
Vreau să spun că...
Toți suntem marinați în furia mamei noastre de când s-a născut,
în furia mamei ei, și tot așa.
Toți fierbem în furia tuturor femeilor care au fost înainte.
E un tajine de furie inter-generații.
Și vreau să spun că e meritat, dar pe mine m-a ajutat,
pentru că îmi văd de ziua mea, totul e-n regulă și, din senin,
îmi zic: „O să sparg un geam.”
De unde vine furia asta?
Mi se pare că nu-mi aparține și mă ajută să cred că poate nu e a mea.
E a bunicii mele din Spania. Asta...
Ei îi aparține. Eliberați-vă.
Onorați-o, dar treceți peste ea.
Încă nu am copii, dar fiica mea își zice:
„Mamă, ce faci acolo? O simt.”
„Te iubesc, scumpo. Poate că o să ne uităm cândva la asta cu tata.”
Poate ați citit la știri că îmi bag bluzele în pantaloni.
Mă simt bine. Mă simt foarte adunată.
Bag cămașa în pantaloni și simt
că am copii, ca și cum...
Mă simt eficientă. Da, sigur chiar aici.
Am tot ce-mi trebuie.
Plec din casă cu bluza în pantaloni.
Cu toți copiii...
„Haide, trebuie să mergem, urcați în mașină!
Îmi poți spune în mașină?
Bine, super! Da.” E soțul meu.
„Mi-ar fi prins bine să știu asta mai din timp,
sinceră să fiu.
Cum să fac asta acum? Întreb și eu.
Cum să fac asta acum?
Nu, te-am întrebat. Ții minte? Te-am întrebat ieri.
Ai spus «nu», acum spui «da».
Da, bine. Spune-i «pa» lui tati.
Da. Bună! Te sun mai târziu, pa!”
E femeia de alături, de care mă simt mai apropiată decât de soțul meu.
Toate astea doar cu imaginația.
Vă vine să credeți? Vreau să vă ridicați.
Bine.
Nu am niciun mesaj. Nu e posibil.
Vă amintiți de ea?
Știți ce înseamnă asta.
Suntem în ultimul sfert al spectacolului.
Nu e dureros?
Sunt pasionată de aparatură, de obicei am propriul microfon, ca să...
E bine!
E-n regulă.
Spectacolul ăsta e scorțișoară în vânt.
S-a dus!
Iar tu rămâi și înjuri.
„Erau mirodenii aici cândva.” E...
Asta e tot, e...
E greu de acceptat, dar viața e scurtă. Îmi place asta.
Viața e scurtă.
Notați asta. Filmăm, e-n regulă.
„Iubito?” Soțul meu. „Iubito, notează «viața e scurtă».
Viața e scurtă. Mă gândesc. Trăiește zgomotos. Îmi place asta.
Notează!”
E invidios pe ceea ce fac.
Da, dar e adevărat că ar putea fi... Nu iar!
Da.
În clipa asta trebuie să închei oficial.
Cei apropiați știu că nu-mi place să ies de pe scenă,
n-o să meargă bine, vă spun de pe acum.
N-o să fie frumos,
dar o să vă ducem până acolo, bine?
O să vă ducem în Des Moines.
Ciudat, cineva de aici
are exact râsul cuiva care m-a păcălit, și e foarte...
Acum tăceți! Tipic.
Dar toți arătați superb.
Când am început, toți erați așa...
„Ipoteca, ipoteca.” Nu?
Acum, sunteți relaxați, deschiși. „Ipoteca, ipoteca.”
E ceva deosebit. Scuze. Alo!
Da!
Sunt la muncă. De ce?
Bine.
Da, 30 de minute.
Merge foarte bine, e bine.
Cum se simte? Am întrebat cum se simte.
Nu o găsește? Rahat! Bine.
Spune-i să caute sub pat.
Bine, super. Trebuie să închid. Bine, perfect!
Și eu te iubesc. Pa!
Iertați-mă, a fost nepoliticos.
Nu vreau să fiu genul de comic care vorbește la telefon pe scenă.
E o nesimțire, dar mă văd cu un tip de o vreme,
tocmai mi-a spus că mă iubește, așa că acum sunt...
Pereții se ridică imediat. Nu e amuzant?
Imediat. „Pot avea încredere.” Dar...
Avem o fundație solidă, de încredere,
pentru că e avocatul meu, așa că simt că avem asta.
Dar...
Râd gândindu-mă cât de împlinită e viața mea particulară.
E o nebunie. E uimitor!
Îmi place că pot face asta, că mă pot conecta,
dar apoi mă duc acasă la băieții mei și...
Am șapte fii...
Au patru, șase, doi, opt, nouă, 12 ani și două zile.
Am multe pe cap.
Trebuie să mă duc acasă, dar..
Nu pot să mă gândesc la familia mea un minut?
Scuze! O să revin la program, desigur.
Iisuse!
În caz că se întreabă cineva, seara asta a fost un calvar. Bine?
În caz că-i pasă cuiva!
Încă de la început. Tic-tac! Da? „Treci la subiect!”
Am simțit asta de la voi!
O să plec, iar voi o să vă întoarceți la viața voastră perfectă, fără mine.
Iisuse!
Apropo, voi ați plătit să mă vedeți,
dar eu sunt ciudata. Bine!
Voi vă holbați la mine, dar eu sunt dusă.
Da, sigur.
Nu, sunt... Nu e frumos să țip la voi.
Nu vreau să plec pentru că, până în seara asta...
N-am știut ce înseamnă o familie.
Serios, am văzut mereu în cărți și... În filme, lucruri din astea.
Am văzut mereu o familie, oameni fericiți zâmbind,
și am bătut mereu în geam așa.
„Lăsați-mă și pe mine!” Dar n-am putut intra și...
Cred că în seara asta, pentru prima oară, am simțit că stau
la masă cu toată lumea.
De asta mi-e greu să plec,
dar trebuie să plec, trebuie să mă întorc.
Vând maiouri și altele afară, așa că...
Trebuie să mă întorc la asta, dar... Tot ce e bun are un sfârșit.
Notează asta, iubitule! E bine, dar...
O să-mi pun o față zâmbitoare...
Și vom continua spectacolul.
Fiindcă e un spectacol, și e o mare presiune asupra mea.
Să nu uitați asta în această seară.
La revedere! Nu...
Haide! I Trebuie să plec?
Bine. Chiar trebuie să...
Tai materialul. Asta fac.
E foarte greu. Tai lucrurile bune.
Aveam o încheiere incredibilă.
Era...
Era foarte spumoasă,
unea diferite mici teme ale spectacolului.
Unea diferite fire
într-o tapiserie unică. „Poftim!”
Dar, din cauza timpului, nu pot. În plus, încheierile sunt stângace.
„Sunt pe bune... Iată marea mea încheiere.”
Știți... Pare de doi bani.
Așa e! Nu vreau să pătez ceea ce avem cu asemenea material.
Știți? Suntem într-o croazieră? Știți? Iisuse!
Nu, eu întârzii plecarea. E un lucru care...
Pe care l-am tot amânat.
O să smulg leucoplastul și o s-o spun.
De ce e așa de greu? Bine. Numele meu nu e Kate Berlant.
Nu sunt comic.
Numele meu e Megan „cenzurat pentru intimitate”.
Sunt analist cercetător-șef la Științe Comportamentale la Universitatea Cornell,
iar seara asta a fost incredibilă.
Trăiesc pe post de Kate de foarte mult timp,
studiind relația dintre public și artist.
Dar în seara asta s-a terminat.
Asta a fost lucrarea mea de căpătâi, să fiu în pielea ei o oră.
Nu pot să cred că m-au crezut atâția,
dar în seara asta voi scăpa de ea, și e incredibil.
Vreau să mă întorc la adevărata mea pasiune, irigațiile.
Realizarea de noi sisteme de apă, birocrația apei, din astea,
vreau să intru în așa ceva.
Da, o să scap de Kate în seara asta și...
Noapte bună! Nu e așa, dar cum ar fi?
Nu.
Nu o să închei așa... Dar, da, bine.
Vânzarea de ardei iuți... Bine. Vând ardei iuți.
Nu vă puteam trimite acasă cu nimic.
În față se vând ardei iuți.
Sunt trei soiuri.
Puțin iuți, medium și „Nu cred”.
Sunt trei...
Vă încurajăm să-i puneți în straturi.
Distrați-vă cu ei. Costă 3,99 paharul. Vă rog să cumpărați.
Toate câștigurile se duc.
E super.
A fost exploziv. Cuvintele voastre, nu ale mele.
Dar da, e timpul.
Când am ajuns aici, în seara asta...
Nu știam la ce să mă aștept, dacă spiritul va fi cu mine.
Mă voi duce oare acasă, voi deschide aplicația Uber și mă voi uita la mașini?
Aș fi putut pleca acum. Ar fi fost bine.
Ar fi fost profesional, de fapt.
Aprindem luminile? Uite care e nebunia...
Ăsta e secretul meu murdar. Spectacolul s-a terminat.
Chiar s-a terminat. Priviți cât de relaxată sunt.
E cumva... Nu.
„Unde n-am fost?” Așa se numește spectacolul.
Dar... Da, e genul de lucru relaxat...
Apa mea!
E o cameră aici?
Nu!
Fir-ar!
Am vrut să fac asta, aia, cealaltă.
Traducerea: Edi Târziu