Downloaded from YTS.MX
FX UVÁDZA
Official YIFY movies site: YTS.MX
KATE BERLANTOVÚ
V PREDSTAVENÍ
ŠKORICA VO VETRE
Tak v poriadku.
Nepreháňajte to, dobre? Páni moji, tie očakávania.
Povedala by som, že sú neznesiteľné. Je to paralyzujúci stres.
Presuniem ho. Som taká štíhla, že sa za ním stratím.
Teraz budete rozmýšľať, či som tu alebo tu.
„Kam sa mám pozerať? Kde je ona a kde mikrofón?“
Máme tu aj kamery.
Je to pre mňa veľký deň.
Jedna kamera je tu a druhá tu.
Sú všade. Vidia nás a my vidíme ich.
Je to falošné, však? Je trochu desivé, že natáčajú.
Nie, nenatáčajú. Ale áno, v skutočnosti áno.
Sú kamery vždy sexistické?
Áno, sú. Cítim sa ako obeť?
Áno. Sú to dokonca aj slová, ktoré používame.
Hovoríme: „Máme ju. Dostali sme ju.
Máme ju.“ Však?
Je to teda desivé? Áno.
Robím niečo odvážne? Áno, samozrejme.
Už v útlom veku som bola nútená stať sa komičkou,
pretože mám výrazné kosti.
Pokračujem však preto, že je to priama komunikácia.
Však? Ak natiahnem ruku,
zmením jej život. Plače. Som to ja.
Áno, môžeš sa ma dotknúť. Bolo to krásne.
Bolo to veľmi krásne.
Bolo to, akoby rozmýšľala:
„Vyrastala som s vami! Som doma v obývačke?
Ako je to možné?“
Ona jej povedala: „Sprav to!“
A ona povedala: „Ako myslíš.“ Bolo to krásne.
Bol to krásny moment. Je priam bezprecedentné
mať aj fyzickú väzbu,
keď už máme emocionálnu väzbu.
Koľko času uplynulo? Minúta? Nesledujem to.
Ale aj tak.
Musím sa vydýchať z toho fyzického úsilia.
Je dôležité, že môj humor
vychádza z obrovskej záťaže všetkých mojich privilégií,
ktoré som mala od detstva až dodnes. Vyrastala som so záťažou
obrovského množstva výhod.
Mala som toľko výhod, že som ich nevládala uniesť.
Moji rodičia vždy boli milujúci.
Hovorili mi, že som výnimočná. Ani nie sú rozvedení!
Napriek všetkým tým privilégiám som musela pozbierať sily
a nejako sa dostať do Zary.
A niekedy majú zatvorené. Povedzme si pravdu.
Po prvý krát nemám v publiku len deti.
Zvyčajne mám publikum vo veku od dvoch do štyroch rokov.
To je moja špecializácia.
Často si s nimi spievam.
Pondelok, utorok, streda Štvrtok, piatok, sobota
Kde mám čižmy?
A potom spolu hľadáme moje čižmy.
Je to skvelá zábava, ale dnes som si povedala:
„Nie, nie, chcem mať dospelých.“
Chcem skutočne rozprávať.
Chcem dospelé publikum.
Je ťažké nemať žiadne vzory ani inšpirácie.
Povedala by som, že ma inšpiruje keramika,
surové prírodné materiály
a granola v malých baleniach.
Myslím si, že tie malé balenia granoly
sú odporom voči kapitalizmu.
To je asi všetko. Áno, a ešte Carlin.
Zniem síce ako intelektuálka z východu,
ale pochádzam priamo odtiaľto z Los Angeles.
Narodil sa niekto z vás v Los Angeles? Len ja.
Je to zvláštny pocit.
Ľudia často hovoria,
že Hollywood je umelé mesto plné umelých ľudí.
Podľa mňa je však skutočné.
Ak pochádzate odtiaľto, budete vedieť, čo s rodinami robíme.
Každé ráno chodievame do lodeníc.
Nie, nie. Je to importné a exportné mesto.
Pri východe slnka
tam vždy pozorujeme prichádzajúce a odchádzajúce sudy.
Je to ako krásna choreografia.
Je to veľmi vzrušujúce. Vždy sa rozplačem.
Je to pre mňa emocionálne.
Ale áno, milujem toto mesto.
Často si hovorím: „Je to ako v Mexiku!“
Pretože sme v Mexiku! Je to falošná hranica.
Však? Dúfam, že tu nemáme žiadnych policajtov.
Páči sa mi to. Je to dobré.
Bolo by zaujímavé,
keby som vyšla až von.
Vy by ste tu zostali sedieť a len by vám povedali:
„Je v San Diegu. Práve vošla do Pomona City.“
Žiadne iné mestá nepoznám.
Mapy? Nie. Vždy ma vydesí, keď vidím, ako niekto vojde do obchodu
a kúpi si mapu.
Potom si ju vezmú domov
a uctievajú ju. Však?
Kto tie mapy vyrába? Kto má zisk z toho systému?
Vždy sú úplne ticho. Nikomu na tom nezáleží.
Preto ma sem z vlády poslali.
Mám si posvietiť na tie temné miesta a opýtať sa:
„Kto vyrába vaše mapy?“
Neviete, však? Poviem vám to. Je to ale desivé,
lebo ani ja to neviem.
Neviem ani, aký je deň. Opýtajte sa ma na to.
- Aký je deň? - Neviem! Som umelkyňa.
Riadim sa prílivom a odlivom.
Priznávam, že je ťažké byť jedinou umelkyňou v miestnosti.
Prepáčte. Jedinou skutočnou umelkyňou.
Dnes budem aj riadiť váš smiech.
Len, aby ste vedeli.
Tu sa smejte trochu menej.
Vy ste sa zasmiali neskoro. Neviem, kto to bol.
Dva týždne pred premiérou? Sme v kaši!
Už ani nechceme skúšať!
Po finále bude na parkovisku veľa smutných tvárí.
To je všetko.
Ďakujem za túto príležitosť.
Je to pre mňa bezpečný priestor, aby som sa zotavila.
Moja práca je, samozrejme, mučivá. Budem vás mučiť.
Veľa to pre mňa znamená.
Som aj veštkyňa. Voláte sa Christine?
V poriadku, to nevadí.
To nevadí. Máme tu nejakú Christine?
Energia niekedy prejde oproti.
Máme tu vôbec nejakú Christine? Nie, žiadnu.
Mám smolu.
Šéfom sa to nebude páčiť. Nie.
Je zaujímavé vystupovať pred zrkadlom,
keďže ja som zrkadlom pre vás.
Však? Pre vaše obavy, túžby a neistotu.
Vy ste zas zrkadlom pre mňa.
Keď sa na vás pozerám, hovorím si,
že som vaša Spasiteľka.
Možno by som to nemala povedať. Je to teda komplikované.
V skutočnosti tu máme tri zrkadlá.
O týždeň to pochopíte a zavoláte mi.
Zrkadlo je, samozrejme, počiatkom zábavného priemyslu.
Je základom filmu
a celého zábavného priemyslu.
Začalo sa to, keď sa jaskynná žena
pozerala do rieky a opýtala sa:
„Kto to je?“ Všimla si svoj odraz a začala udierať do vody.
Potom si to uvedomila.
Vlny na hladine sú ako filmové snímky.
Išlo to teda takto: odraz na hladine,
potom Cheers
a potom ja. To je evolúcia zábavného priemyslu.
Asi zanedbávam túto stranu. Som typická Američanka.
Len dopredu, dopredu!
Chcem všetko vidieť. Nemusím byť taká Američanka.
Sú aj iné životné štýly. Mohla by som sa strihať doma.
Však? Je veľa vecí, ktoré som nevyskúšala.
Vždy len: „Páni moji! Výpredaj?“
Prečo som taká? Prečo si nepoviem: „Spravím to sama doma.“
Zanedbávala som vás.
Bude to teda iné.
Tak dobre, snažím sa! Ježiši Kriste.
Prepáčte, že som skúsila niečo nové.
Vrátim sa k pôvodnému scenáru.
Pred desiatimi rokmi som... Nie, nič.
Chcela som niečo skúsiť.
Môžete na mňa zasvietiť reflektor? Chcem si to skúsiť.
Bude to skutočne dramatické.
Nie je to neuveriteľné? Čo poviete? Som vo svetle?
Je to ťažké.
Nie je to šialené?
Teraz cítim to svetlo. Vyvoláva vo mne emócie.
Myslím to vážne.
Mohla by som sa tomu poddať
a len povedať: „Neviem.“
Vlastne je to dobrý pocit.
Často totiž musíme povedať:
„Áno, mám tu všetky papiere!“ Ale v skutočnosti nič nevieme.
Ako ženy sa často bojíme vlastných schopností.
Učia nás to už od detstva, takže je zvláštne stáť vo svetle.
Rozmýšľam, či mám vo svetle výrazne chasidské črty.
Mohla by som byť aj Talianka, však? Ktovie. Možno.
Nie som si istá.
Mám make up.
Na 100 percent verím, že ženy majú právo kradnúť kozmetiku.
Žartujete?
Sme nútené žiť v systéme,
ktorý nás núti neprestajne kupovať rôzne krémy, púdre a mlieka.
Platíme za svoju vlastnú subjektivitu.
Ak to nespravíme, štát nás nerešpektuje
a nenájdeme si prácu. Však?
Ak chcem dostať pôžičku, musím si kontúrovať nos.
Odmietam to robiť.
Dnes mám na sebe rúž,
ktorý sa volá Šarlátová kráľovná.
Nedá sa nijako vyhnúť všetkému tomu násiliu.
Stojí 30 dolárov. Teda, ak zaň zaplatíte.
A mimochodom: Neodporúčam,
aby ľudia kradli z malých predajní,
ale veľké korporácie
majú krádeže zahrnuté do ročného rozpočtu. Aspoň myslím.
Ak to viete spraviť bezpečne, pokojne sa zabavte.
Nedávno som šla na masáž a vopred som vedela, že budem sklamaná.
Cestou som si uvedomila, že raz uvidím ženu prezidentku.
Dožijem sa toho. Páči sa mi, že netlieskate.
Je to skvelé. Je to šik.
Nie je to pre vás niečo ako: „Ideme na to, dievčatá!“
Je to seriózne. Viete, že si raz zvolíme prezidentku.
Čakáme to. Naozaj si myslím, že sa toho dožijem.
Myslím si ale, že ak Američania zvolia prezidentku,
bude to musieť byť žena,
ktorá bude taká hypersexuálna a až pornograficky feminizovaná,
že keď vyhrá voľby, ihneď povie:
„Ó, nie!“
Pozhadzuje všetko v Oválnej pracovni.
„Som taká šľapka! Prepáčte! Puepáčte!“
Alebo bude musieť byť tak radikálne desexualizovaná,
že bude vyzerať ako chladnička na koliesku a s jedným okom.
To je všetko.
Neviem si predstaviť, že by Amerika zvolila normálnu ženu,
len ženu v nohaviciach,
ktorá verí, že máme právo na dôstojný život. Nie.
Neviem si to predstaviť.
Bude buď hypersexuálna alebo desexualizovaná
ako vojenská zbraň. A aby to bolo jasné,
ja chcem radšej tú chladničku.
Prosím! Túžim po tej chladničke.
Chodievam do múzeí. Nič? V poriadku.
Niekedy tam strávim popoludnie.
Áno, chodievam sama. Hľadám tam inšpiráciu, mužov...
Vždy som cítila isté spojenie s niečím z minulosti.
Ako moje minulé ja.
Často sa prechádzam po chodbách
pomedzi rokokové a renesančné maľby
a vždy nájdem nejaké neuveriteľné záši...
Vysvetlím vám, čo sa stalo. Myslela som zátišie. Zá-ti-šie.
Ale takmer som povedala zášišie.
„Čo je zášišie, Kate? To som ešte nepočula.“
Som profesionálka. Niekto iný by dúfal,
že si to nikto nevšimne, ale mne taká chyba stačí na to,
aby som začala od začiatku. Zopakujem to ešte raz.
Začneme znova od múzea. Áno, spravím to!
Nestojí to za to,
ale spravím to.
V poriadku. Niekedy som v múzeu
a všimnem si krásne zátišia.
Môže to byť mŕtvy zajac a pomarančová kôra.
Poznáte to. Ste kultúrni.
Vždy je tam aj nejaká deva, ktorá sa na zátišie pozerá.
A to som ja. Môžem však vyzerať aj ako muž.
Často vyzerám ako kráľovský šašo
s flautou.
Viete, čo myslím.
Snažím sa povedať, že som nadčasová.
Nie som dievča za dverami. Som dvere.
Neviem, či sa niekomu niekedy niečo stalo.
Nechcem nič predpokladať.
Keď som bola malá, naša rodina nemala pšenicu,
ale mali sme jeden druhého.
Mali sme nádej, že budeme mať pšenicu, čo je takmer, akoby sme mali...
- Pšenicu! - Milujem toto publikum. Ďakujem.
Cítila som vašu oporu a povzbudenie.
Už dlho som sa tak necítila.
Predtým, ako ste prišli, som tu bola sama.
Voskovala som podlahy a všetko som pripravovala.
Založila som divadlo. Myslím tým toto konkrétne divadlo
aj divadlo všeobecne.
Alebo som aspoň priniesla divadlo do západného sveta.
Ale už vážne. To je aj názov mojej knihy.
Nie. Bola som tu sama.
Ako ženy nevnímame samotu ako príležitosť
na produktivitu. Ak chcete, zapíšte si to.
Bola som tu teda sama a povedala som si:
„Toto je skutočný aktivizmus.“
Vyjdem vôbec na javisko?
Je to takmer zbytočné. Ale keď som už tu,
dajte mi nejakú emóciu.
Chcem ďalej hrať.
- Hnev. - Hnev.
Hnev podľa mňa vyzerá takto.
Dáte mi ďalšiu emóciu? Ešte sme neskončili.
- Nervozita. - Strach.
Strach.
Ešte jednu emóciu. Len preto, že ma prosíte.
- Ešte. - Vzrušenie.
Vzrušenie. Nie, to je dobré.
Vzrušenie je veľmi jednoduché.
Zvyčajne skrývame svoje pocity.
Neprejavujeme ich, však?
Amatér by vyšiel na javisko a povedal: „Strach? Nie!“
Ale ak skutočne máme strach,
tvárime sa, že sa nebojíme. Nechceme to dať najavo.
To je už všetko. Výborne. Vyvolalo to vo mne veľa emócií.
Bolo to dobré. Cítila som to.
Fyzicky som cítila, že som herečka. Veľmi mi to pomohlo.
Kým som pod reflektormi, zaspievam. Viete si to predstaviť?
Nie. Dajte mi pár rokov.
Už nepotrebujem svetlo. Stačilo.
Môžeme? Ďakujem.
Zakričala by som, ale... Ešte?
Čokoľvek, čo potrebujú.
Kamery, kamery, všade sú kamery. Kamery, kamery, nech sa to podarí.
Vy vidíte mňa, ja vidím vás, vy poviete áno, ja poviem...
To sa nebude rýmovať.
Len to skontrolujem. Ľúbim ťa. Výborne.
Pomôže mi to. Je dobré mať takú kotvu.
Môžem tak ukončiť vetu.
Je dobré mať kotvu.
Pýtam sa len preto, že tu skutočne niečo cítim.
Presťahoval sa niekto z vás nedávno? Vidím Wisconsin.
Má to niečo s Wisconsinom.
Je niekto z vás z Wisconsinu alebo s ním máte nejaký vzťah?
Wisconsin!
V poriadku.
Michigan.
Presťahoval sa niekto nedávno? Mimochodom, som v poriadku.
Potrebujem, aby ste sa uvoľnili.
Upokojte sa. Musíte mi dôverovať, v poriadku?
Každú nedeľu to robím na ulici. Som v poriadku.
Vráťme sa k Wisconsinu.
Nie, to nevadí. Mohlo to byť inde.
Je to energetický signál. Wisconsin?
Výborne, ďakujem. Vidíte? Mala som pravdu.
Presťahovali ste sa?
A teraz ste ticho. Výborne.
Vidím nejaké zranenie. Nie čerstvé, ale zahojené.
Mal niekto z vás zranený ľavý článok?
Ľavý článok? Výborne. Znova začneme od začiatku.
Povedala som článok namiesto členok.
Som profesionálka. Preboha, to je úžasné!
Vyzerá to, akoby sme sa dohodli.
Je škoda, že to teraz vyzerá ako dohodnuté.
- Je to ľavá noha? - Áno.
Môžem sa zastaviť trochu elegantnejšie.
Áno, takto.
Výborný pocit.
V prvom rade ma to mrzí.
Hej, hej, hej! Vaše zdravie, moja šou.
Presne tak.
- Bola to zlomenina? - Výron.
- Áno, výron členku.
Vidíte?
Mysleli ste si, že nie som veštica?
Výron na ľavom členku.
Cítim, že to nebolo spojené so športom.
Bolo, ale...
V istom zmysle je všetko šport.
Ak sa hýbete, je to vlastne šport.
- Nie som športovo založená. - Chápem.
- Aký šport ste robili? - Bola som na spinningu.
Poučte sa z toho. Oberú vás o peniaze,
zruinujú vám rodinu aj povesť
a potom vás vykopnú.
- Boli ste v centre mesta? - V Eagle Rock.
Takže áno.
Vždy hovorím, že centrum mesta je stav mysle.
Pozrite sa. Aj teraz som v centre mesta.
Aj keď som na okraji mesta. Nie, nie.
Takmer som sa potkla a nikto mi nepomohol.
Vystrašilo ma to.
Nikto ani nepohol prstom.
„Pomôžem vám. Prišli ste nás zabaviť,
tak vám pomôžem.“
Však? Namiesto toho som tu úplne sama.
Nie, som v poriadku.
Ďakujem, že ste mi to pripomenuli. Je to skvelé.
Táto kábel je symbolom médií.
Je okolo mňa omotaný.
Tak, ako médiá kanibalizujú ženské telá.
Je okolo mňa omotaný ako had.
„Povedz, čo chceš, ale podľa mojich pravidiel.“
Tak dobre, mám na to 40 minút.
Viete, že to nepoznačí zvuk?
Nie je to neuveriteľné? Je to špičkový vynález.
Práve za toto bojujeme vo vojnách.
Bránime práve takéto veci.
Tiež za to chcem bojovať.
Vráťme sa k vášmu úrazu.
- Voláte sa Rachel? - Nie.
Viete si to predstaviť? To by bolo.
Máte...
psa?
- Nie, ale chcem psa. - Presne to som cítila. Tú túžbu.
Poviem už len jednu vec. Alebo nie.
Vidím sestry. Máte sestry?
- Mám mladšiu sestru. - Takže vy ste tá druhá sestra.
Videla som sestry, takže ste to vy a vaša mladšia sestra.
Ja som jedináčik.
Nech sa páči, zasmejte sa. Ešte ste nevideli jedináčika?
Pre tých, ktorí to nevedia: Jedináčik je niekto bez bratov
a, uhádli ste, bez sestier.
V detstve som z toho bola smutná, ale teraz viem, že je to dar.
Nemusím žiť pod bremenom
sexuálneho napätia, ktoré medzi súrodencami vždy existuje.
Rada vidím takéto reakcie. „Preboha, je to pravda!“
To vždy rada vidím.
Je to v poriadku. Je to normálne.
Ak nejaká inštitúcia tvrdí, že sex neexistuje,
nie je to pravda.
Keby som mala brata, zabudnite na to.
Zabudnite na to. Neviem si to ani predstaviť.
Nedokážem to.
Keby som ho ráno videla v boxerkách?
Ešte pred odchodom do školy?
Keby sme sa rozprávali na dlhých cestách autom?
Okamžite by som sa zamilovala. Bolo by to veľmi jednoduché.
Zdvihol by ma a kričala by som: „Josh! Polož ma! Prestaň!
Roztrhol si mi blúzku!
Musím si obliecť tvoju košeľu.
Rodičia prídu až o hodinu.
Daj mi svoju košeľu.“
Závidím súrodencom.
A mimochodom,
ak sa cítite nepríjemne, je na to nejaký dôvod.
Preto túto šou nevysielajú naživo.
Neodvysielali by to v rádiu naživo.
Ľudia, ktorí šoférujú,
by počuli môj hlas
a zišli autom z cesty.
Bolo by to riskantné.
Máme tu kamery, ale sú aj tie druhé kamery.
Pozorujú nás.
Na toaletách vždy cítim, že ma pozorujú.
Vždy im poviem: „Viem to!“
Chcem, aby si tí, ktorí ma sledujú, povedali: „Vie o nás!“
Chcem to cítiť. Chcem poznať ten pocit.
A ak je to zločin,
pošlite ma späť na Biskupov ranč.
Chcem sa tam vrátiť.
Je to veľmi populárne miesto.
Bolo neuveriteľné byť tam
a cítiť, že tam patrím.
Nedá sa to naplánovať.
Preto je mi cťou, že vám môžem predstaviť
biskupa! Nech sa páči!
Skvelé. V konečnej verzii to bude úžasné.
Pridajú sem aj CGI biskupa.
Všetci diváci doma budú úplne unesení.
Mrzí ma to, ale chcem peniaze, jasné? Ľuďom by sa to páčilo.
Už končíme. V poriadku.
Všetkým odporúčam terapiu.
Je tu moja terapeutka?
Nikdy nevieš. Dobre, v poriadku.
Takže sa nezaujíma o moju prácu. V poriadku.
Ľudia, ktorí nechodia na terapiu,
nemôžu navždy chodiť len na karaoke.
Nie.
Vaši najbližší vidia, čo z vás karaoke spravilo.
Takže...
Sex.
Neviem. Nie som presvedčená.
Dokáže vôbec zmeniť deň?
Neviem.
Nedávno som mala najlepší sex svojho života
a o hodinu a pol neskôr som sa rozčuľovala v banke.
Ani mi to nezmenilo celý deň, tak neviem.
Nepáči sa mi mýtus, ktorý médiá propagujú, keď tvrdia,
že sex je príležitosť na to,
aby sme konečne ukázali svoju pravú tvár
a konečne zhodili masku.
Podľa mňa pri sexe maska drží najpevnejšie.
Je úplne prilepená.
Verte mi, snažila som sa zhodiť ju.
ale nikdy sa ani trochu neuvoľnila.
Je pevne na mieste.
Myslím si, že jediná chvíľa,
keď sme skutočne sami sebou
a keď skutočne zhodíme masku,
je keď zvraciame. To je všetko.
Je to animalistické. Je to jediná príležitosť,
keď nezáleží na umeleckom vkuse, zmysle pre humor
ani finančných grantoch. Vôbec na tom nezáleží.
Okrem toho je to jediná príležitosť, keď nevidíme reklamy.
To je všetko.
Verte mi, že si na to nájdu spôsob.
Ak budú musieť, dajú nám reklamy aj na toaletu.
Milujem váš smiech. Milujem túto chvíľu.
Keď počujem deti
a pýtajú sa, kde je ocko,
je to ťažké.
Niekedy aj rozmýšľam,
kde sú naši otcovia. Je to bláznivé.
Vedeli ste, že už pri narodení máte vajíčka?
Začnem od začiatku.
Ak máte v tele vajíčka, máte ich už od narodenia.
Nevznikajú až v puberte.
Môže mi to niekto potvrdiť?
Áno. Čo to teda znamená?
Keď sa narodila vaša mama,
už ste boli v jej tele.
Potenciálne ste existovali. Chápete zatiaľ?
Áno. Vidím slzy, slzy, slzy, slzy. Výborne.
Chcela som tým povedať,
že už keď sa naše mamy narodili, marinovali sme sa v ich hneve.
A v hneve ich matiek a ich matiek a ich matiek.
Máme v sebe hnev všetkých svojich pramatiek.
Je to intergeneračná reťaz hnevu.
Musím ale povedať, že je opodstatnený. Pomohlo mi to.
Niekedy sa mi stáva, že je všetko v poriadku,
a zrazu mám chuť rozbiť pohár.
Odkiaľ ten hnev máme?
Veľmi mi pomohlo, keď som pochopila,
že možno nie je môj.
Je to hnev mojej starej mamy zo Španielska.
Patrí jej, takže ho môžem vypustiť.
Rešpektujem ho, ale uvoľním ho.
Ešte nemám deti, ale moja dcéra sa už teraz pýta:
„Čo tam robíš, mami?“ Cítim to.
Ľúbim ťa, zlatko. Raz si to možno pozrieme aj s ockom.
Asi ste čítali v novinách, že si zastrkávam blúzku.
Cítim sa tak veľmi upravene.
Vždy sa hneď začnem cítiť,
akoby som mala deti.
Cítim sa kompetentne. Vždy mám pocit,
že mám všetko, čo potrebujem.
Keď takto odchádzam z domu, je to,
akoby som mala deti.
„Poďme, deti! Už musíme ísť. Už musíme ísť.
Môžeš mi to povedať v aute?
Výborne. Áno?“ To je môj manžel.
„V poriadku. Mohol si mi to povedať skôr.
Fakt.
Čo s tým mám teraz akože robiť?
Naozaj sa pýtam.
Nie, nie, pýtala som sa. Pamätám si, že som sa opýtala aj včera.
Včera si povedal nie.
Dobre, v poriadku. Rozlúčte sa s ockom, deti!
Áno. Ahoj, jasné. Zavolám ti neskôr. Maj sa.“
To bola moja suseda.
Máme bližší vzťah ako s manželom.
To všetko je výplod mojej fantázie.
Nie je to neuveriteľné? Postavte sa.
V poriadku.
Nemám žiadne správy. To je nemožné.
Pamätáte si ju?
Viete, čo to znamená.
Sme v poslednej štvrtine.
Nie je to tragické?
Zvyčajne si nosím vlastný mikrofón
a nastavujem si ho.
V poriadku.
A je to. Výborne.
Život, ako táto šou, je len škorica vo vetre.
Rozptýli sa a zrazu je preč.
Potom už len cítime vo vzduchu,
že tu kedysi bolo korenie.
To je všetko.
Je ťažké pripustiť to, ale život je krátky. Páči sa mi to.
Život je krátky.
Zapíš to! Tak dobre. Natáčame, takže to nevadí.
Zlato? To je môj manžel. Zapíš to. Život je krátky.
Život je krátky. Žite naplno. To je dobré!
Zapíš aj to.
V poriadku. Závidí mi moju prácu.
Je pravda, že by sa to mohlo... Nie, znova!
V poriadku.
Toto je už oficiálny záver.
Moji najbližší vedia, že nerada odchádzam,
takže to nepôjde dobre. Len vás varujem.
Nebude to hladké pristátie,
ale dostaneme vás na zem.
Dostaneme vás do Des Moines.
Je to vtipné. Niekto z vás
sa smeje rovnako ako niekto, kto ma raz oklamal.
A teraz ste už ticho. Ako zvyčajne.
Všetci vyzeráte úžasne.
Na začiatku ste sedeli takto.
„Preboha, hypotéka!“ Však?
Teraz ste úplne uvoľnení a otvorení. „Preboha, hypotéka!“
Je to skvelé. Páni moji, prepáčte. Prosím!
Áno.
V práci, prečo?
Jasné.
Asi 30 minút.
Áno, ide to veľmi dobre.
Ako sa má? Nie, pýtala som sa, ako sa má.
Nenašla ho? Dokelu. V poriadku.
Nech sa pozrie pod posteľ. Jasné.
Áno, výborne. Už musím ísť. Výborne, super.
Aj ja ťa ľúbim. V poriadku. Ahoj.
Bože môj! Nie, prepáčte. To bolo drzé.
Nechcela som byť ako tí komici, ktorí na javisku dvíhajú telefón.
Je to veľmi neslušné. Bol to muž, s ktorým sa stretávam.
Práve mi povedal, že ma ľúbi, takže som v šoku. Bože môj.
Hneď mám zábrany. Zaujímavé, však?
Hneď cítim, že mu nemôžem dôverovať.
Nie, v skutočnosti máme dôveru,
pretože je môj právnik. Môžem mu teda dôverovať.
Ale...
Smejem sa na tom, aký bohatý je môj osobný život.
Je to šialené. Je to úžasné.
Milujem komunikáciu s publikom,
ale musím sa vrátiť domov k deťom.
Mám sedem synov.
Majú štyri, šesť, dva, osem, deväť, 12 rokov a dva dni.
Mám s nimi teda plné ruky práce.
Musím sa vrátiť domov.
Čo je? Nemôžem chvíľku myslieť na rodinu?
Tak dobre, prepáčte! Hneď sa vrátim k práci.
Ježiši Kriste.
Ak vás to zaujíma, bolo to pre mňa strašné.
Jasné? Len keby to niekoho zaujímalo.
Už od začiatku! Tik-tak! Prejdi k pointe, ty mrcha! Nie?
Celý čas som to cítila.
Nebojte sa, odídem a môžete sa vrátiť do svojich dokonalých životov.
Ježiši Kriste.
A navyše, vy ste si kúpili lístky,
ale ja som divná? Jasné.
Vy všetci sa na mňa pozeráte, ale mne preskočilo.
Jasné, v poriadku.
Nie, to nie. Nemala by som na vás kričať.
Je smutné, že musím odísť, pretože až dodnes
som nevedela, čo je rodina.
Myslím to vážne. Vždy som videla rodiny vo filmoch a televízii.
Vždy som videla šťastné rodiny,
udierala som na sklo a kričala som:
„Pustite ma dovnútra!“ Nikdy sa mi to nepodarilo.
Dnes večer som po prvý raz cítila, aký je to pocit
byť pri stole s rodinou.
Preto je pre mňa ťažké odísť.
Musím však ísť. Musím sa vrátiť von,
lebo tam predávam tričká.
Všetko dobré sa raz musí skončiť, však?
Zapíš to, zlato! Je to dobré.
Nasadím si ale úsmev na tvár
a ukončím šou, dobre?
Je to totiž šou a som pod tlakom.
Nezabúdajte na to.
Dovidenia. Nie.
No tak! Musím naozaj odísť?
V poriadku, naozaj musím končiť.
Vyradzujem materiál.
Je to ťažké, ale vyradzujem kvalitný materiál.
Mala som úžasný záver.
Bolo to skvelé.
Bol to bohatý materiál,
ktorý by prepojil všetky časti
z celej šou.
Všetky nite boli spojené
do jednej krásnej tapisérie.
Nemám na to čas. Záverečné monológy sú aj tak trápne.
Vždy je to: „A je tu záver!“
Je to lacné.
Nechcem zneuctiť všetko, čo sme dnes zažili.
Nie sme predsa na výletnej plavbe. Však? Ježiš.
Nie, snažím sa odložiť to. Je niečo, čo vám chcem povedať.
Doteraz som sa tomu vyhýbala.
Len odlepím náplasť a poviem to.
Prečo je to také ťažké? V poriadku. Nie som Kate Berlantová.
A nie som komička.
Volám sa Megan Tajné Priezvisko
a som hlavná výskumná analytička behavioralistického oddelenia
na Cornell University.
Bol to neuveriteľný zážitok.
Už dosť dlho žijem ako Kate, vlastne dlhšie, ako chcem priznať,
a študujem vzťah medzi publikom a umelcom.
Dnes sa to ale končí.
Toto bol môj magnus opus: hodinové predstavenie.
Neverím, že mi všetci naleteli,
ale dnes sa s ňou rozlúčim. Bol to úžasný zážitok,
ale chcem sa vrátiť k svojej vášni, ktorou je zavlažovanie.
Áno, zavlažovacie systémy, vodohospodárska byrokracia a podobne.
Chcem sa k tomu vrátiť.
Dnes sa teda rozlúčim s Kate.
Dobrú noc! Viete si to predstaviť?
Nie.
Nebude to taký záver.
Aha, čili! Predávame čili.
Nenechám vás odísť naprázdno.
Pred vchodom predávame čili.
Je v troch hrncoch.
Je jemné, mierne pikantné a páni moji.
Sú to teda tri druhy.
Odporúčam vám ochutnať ich všetky.
Stojí 3,99 za misku, prosím ponúknite sa,
pretože všetok zisk bude zisk.
To je skvelé.
Bola to explozívna šou. To sú vaše slová.
Teraz už naozaj nemám čas.
Musím priznať, že keď som prišla,
nevedela som, čo mám čakať. Bude Duch svätý so mnou?
Otvorím si večer doma Uber
a budem pozorovať autá?
Je to všetko?
Teraz som mala odísť. To by bolo dobré.
Bolo by to profesionálne.
Rozsvietime svetlá? Neviem. Je to bláznivé.
Mám tajomstvo. Šou sa už skončila.
Nie, naozaj je už koniec. Vidíte, aká som ležérna?
Funguje to? Dobre.
Kde som nebola? Tak sa bude volať šou.
Už je to veľmi ležérne.
Moja voda!
Počkajte, je tu kamera?
Nie.
Dokelu.
Chcela som ešte stihnúť toto, toto aj toto.
Preklad titulkov: Júlia Trličová