Downloaded from YTS.MX
FX PRESENTERAR
Official YIFY movies site: YTS.MX
KATE BERLANT
I
Oj!
Okej. Bra.
Skäm inte ut er själva, okej? Förväntningarna.
Förkrossande skulle jag säga. Försvagande på alla sätt.
Jag flyttar den här för jag är så smal att jag försvinner bakom den, så...
Och ni kommer undra: "Är det Kate eller är det Kate?"
"Jag vet inte vem jag ska titta på. Är det komikern eller mikrofonen?"
Så... kamerorna.
Stor kväll för mig. Väldigt stor.
Där finns en kamera och där finns en kamera.
De är överallt. De ser er. Vi ser dem.
Det är ett falskt ögonblick, eller hur? Det är lite läskigt. De filmar.
De filmar inte egentligen. Jo, det gör dem, men...
Är kameran en kvinnohatare?
Ja, så... Känner jag mig attackerad?
Ja. Det är väldigt... Till och med språket.
"Vi filmar henne. Vi filmade henne.
"Vi fick henne. Vi har henne." Det är...
Är det läskigt? Ja...
Är det jag gör modigt? Ja... Det är det absolut.
Men jag tvingades såklart in till komedi som väldigt ung
på grund av min benstruktur.
Men jag valde att stanna kvar för rättframheten.
Jag kan sträcka mig och...
Jag förändrar liv och hon gråter. Det är jag, gumman.
Du kan ta på mig. Gulligt. Det var väldigt gulligt.
Det var gulligt.
Hon tittade på mig och tänkte:
"Jag växte upp med dig hemma. Är jag i mitt vardagsrum?
Vad är det som händer?"
Hennes vän sa: "Kör."
Och hon sa: "Okej, om du säger det." Det var gulligt.
Fint ögonblick att ha i början. Enastående skulle jag säga, att ha
en sådan direkt koppling med publiken,
bortsett från den känslomässiga som jag redan har,
och vi är på minut... Vem bryr sig? Jag räknar inte. Ni gör det.
Men...
Andfådd från den fysiska komedin jag gjorde, så...
En grej om mig som är viktig är att jag gör komedi
mest för att bearbeta det överväldigande privilegiet av min barndom...
...tonåren och nu vuxenlivet. Om ni kan tänka er att växa upp
och nästan kollapsa under vikten av resurser.
Nästan så många att hållningen påverkas.
Ni kan tänka er mina föräldrar, så kärleksfulla.
"Du är så speciell. Vi älskar dig." De är faktiskt inte skilda.
Och på något sätt, med allt det som tynger ner,
att hitta styrkan att gå till Zara. På något vis...
Och ibland är Zara stängt.
Det här är första gången jag inte uppträder framför barn.
Min vanliga grupp är från två till fyra.
Det är där jag frodas.
Jag gör mycket...
♪ Måndag, tisdag, onsdag, torsdag, fredag, lördag ♪
♪ Var är mina stövlar? ♪ Och sen...
Stövlarna försvinner och då gör vi en skattjakt för att hitta dem
och det är roligt. Men i kväll...
I kväll tänkte jag "Nej. Jag vill ha vuxna."
Jag vill vara verbal.
Jag vill göra vuxensaker.
Det är svårt att inte ha några komiska influenser över huvud taget.
Jag skulle säga att mina influenser är krukmakeri,
engagemanget med jordens råa material
och... små mängder granola.
Jag tycker att granola som görs i små mängder
aktivt motstår kapitalism.
Det tycker jag. Och Carlin, ja.
Jag vet att jag utsöndrar en intellektualism från östkusten
men jag är faktiskt från Los Angeles.
Någon mer som är född och uppvuxen i LA? Jag är den enda!
Det är konstigt att vara den enda, men det är en så otrolig...
...och folk säger:
"Hollywood är en påhittad stad full av påhittade människor."
Men jag tycker att den är äkta.
Om ni var härifrån hade ni vetat att det vi gör med våra familjer är
att vi går till hamnen varje morgon, för det är en import...
Det är en import-export-stad.
Man ser familjer i gryningen
och vi ser på när importtunnorna kommer in och exporterna lämnar.
Och det skapar en fin koreografi
av handel, och det är spännande. Jag gråter varje gång jag ser det.
Så det är känslomässigt.
Men ja, jag älskar det här. Det är fint.
Jag går ofta runt och det är smäktande, det känns som
att jag är i Mexiko och då tänker jag: "Det är du. Det är en falsk gräns."
Hoppas inte vi har poliser här inne.
Jag gillar det. Detta kan bli bra.
Men det hade varit subversivt
om jag tog ut det här på gatan
och ni fortfarande var här utan att veta...
"Hon är i San Diego. Hon korsade precis gränsen till Pomona City."
Jag kan inget om andra städer.
För kartor, nej. Det skrämmer alltid mig
när man ser folk gå till kartaffären.
"Karta för en person!" Och de tar med den...
"Det här dyrkar vi i detta huset."
Vem gjorde era kartor? Vem vinner på det systemet?
Knäpptyst. Ingen bryr sig... Och det är vad jag gör här.
Jag skickades hit av regeringen...
För att skina ljus i de mörka hörnen av kultur och säga:
"Vem gjorde era kartor? Du vet inte, eller hur?"
Du kommer få veta nu." Men sen kommer såklart hemskheten:
Jag vet inte heller.
Jag vet inte ens vad det är för dag. Fråga mig.
-Vad är det för dag? -Vet inte! Jag är en artist, okej?
Jag dras mer av tidvattnet.
Jag erkänner att det ibland är svårt att vara den enda artisten i rummet.
Förlåt, den enda äkta artisten i rummet.
Jag kontrollerar även skrattet i kväll.
Bara så ni vet...
Lite mindre här och... Okej.
Du var sen, vem det än var, du var sen. Okej.
Två veckor tills distriktstävlingen? Vi är körda!
Ja. "Vi vill inte öva."
Det kommer vara många ledsna ansikten på parkeringen efter turneringen.
Det är allt jag säger.
Tack för... detta.
För att jag har en trygg plats att läka i kväll...
Mitt arbete är såklart baserat på uthållighet. Det är ni som uthärdar mig.
Så... det betyder mycket för mig.
Jag är en spådam, så heter du... Christine?
Okej, det gör inget.
Det gör inget. Finns det en Christine här?
För ibland omplaceras energin.
Finns det en Christine i det här området? Ingen Christine. Oj.
Vilken otur.
Bolaget kommer inte gilla det. Nej.
Jag tycker att det är så intressant att uppträda
framför en spegel när jag är en spegel för er.
För era rädslor, önskningar, bekymmer, eller hur? Så...
Och ni som publik är min spegel.
Jag ser på er och tänker: "Jag är Messias."
Det är väldigt...
Eller en figur av Messias borde jag säga. Så det är mycket som sker här.
Det finns faktiskt tre speglar i rummet.
Ni kommer förstå om en vecka. Ring mig.
Nej, men spegeln är såklart berättelsens ursprung,
filmens, biografins byggstenar.
Underhållningens ursprung här.
Den första underhållningen, grottkvinnan,
eller grottmänniskan, som tittar i floden.
"Vem är det?" Glädje i spegelbilden. Smiskar floden.
Och inser: "Jaha!" Och sen kommer porlandet.
Gestalter av film. Så det fortsätter...
Så det är floden, spegelbilden
och sen hade Cheers varit näst på tur.
Och sen jag. Det är underhållningens utveckling.
Det känns som att jag försummar den här sidan. Jag är så frontal och västerländsk.
Jag är så amerikansk. Den främre delen.
Jag vill se allt! Istället för oamerikansk.
Andra sätt att leva på, som att klippa mig hemma.
Sådana saker som jag inte utforskar.
Jag tänker: "Oj, rea?"
Och varför då? Varför kunde jag inte säga "Gör det hemma"?
Men det är sidan jag försummar.
Så det är "gör det hemma."
Okej. Jag kommer jobba på det. Jisses.
Förlåt för att jag försöker hitta något i stunden.
Jag går tillbaka till ursprunget.
För tio år sedan... Det finns inget, så...
Jag vill bara...
Kan jag få en strålkastare? Jag vill bara känna hur det hade känts.
För den fullständiga dramatiken. Oj.
Kan ni förstå? Hur är det här? Är jag i det?
Det är svårt att ta emot.
Är inte det galet?
Nu när jag är i det, känner det, så tänker jag "Nej."
Jag gör det. Men jag hade kunnat...
Jag hade kunnat gå dit jag inte känner till.
Jag vet inte längre. Jag vet inte.
Det känns bra. Bara "jag vet inte."
Det känns bra att gå dit, för ofta måste man:
"Jag har papprena här." Men på insidan vet jag inte.
Jag tror att vi kvinnor egentligen är rädda för vår kompetens.
Vi lär oss att frukta den så tidigt, så strålkastaren till att känna...
Jag undrar också om mina drag är för chassidiska i det här ljuset
eller kan man tro att jag är italiensk? Jag undrar det. Jag vet inte.
Jag vet inte riktigt.
Sminket.
Jag tycker förresten att kvinnor till 100 % har rätten att stjäla kosmetik.
Jag vill säga det. Skojar du?
Vi tvingas in i ett system
där vi konstant måste betala för krämer, puder, lotion.
Vi måste betala för vår egen subjektivitet. Och om man inte...
Och har man inte det så värdesätter inte staten dig
och du får inget jobb. Eller hur?
Nej, jag måste konturera min näsa för att få ett banklån.
Jag gör inte det.
Läppstiftet jag har i kväll
heter faktiskt Scarlet Empress,
så våldet tar aldrig slut och...
Det kostar 30 dollar. Om man betalar för det.
Och jag förespråkar inte
att man ska stjäla från småföretag.
Jag pratar om stora företag
som har med stöld i sin årliga budget, tror jag.
Men... ha kul. Om ni kan göra det på ett säkert sätt, ha kul.
Jag var på väg till vad jag visste skulle vara en misslyckad massage...
Och jag insåg att jag kan se en kvinna bli president
under min livstid. Jag tycker det är bra att ni inte klappar.
Det är bra. Det är elegant.
Det är inte nedlåtande. Ni sjunger inte: ♪ Who run the world? Girls! ♪
Det är väldigt äkta. Ni tänker: "Nej, det är dags och...
...vi förutser det." Jag tror att jag kommer få se det.
Men jag ska säga att för Amerika ska välja en kvinna som president
kommer hon antingen behöva vara
så hypersexuell, pornografiskt förkvinnligad,
att hon vinner och direkt säger:
"Nej!
Nej!"
Går in i det Ovala rummet, tappar saker...
"Vilken slampa jag är. Förlåt."
Eller så måste hon vara så radikalt osexuell
att hon bara är en kyl med ett hjul och ett enda öga.
Så är det!
Jag kan inte se att Amerika skulle välja en kvinna.
En kvinna i byxor som säger:
"Jag tycker att folk har rätt att leva med värdighet." Nej.
Jag ser inte det. Så för att sammanfatta,
det är antingen hypersexuell eller osexuell
så att det blir artilleri, för att förtydliga.
Och jag vill förtydliga att jag vill ha kylen.
Jag vill så gärna ha kylen, snälla.
Jag går på museer. Inget? Okej.
Jag tar en eftermiddag, absolut.
Bara jag. Och jag går för att inspireras och träffa män,
och jag känner alltid att jag har en direkt koppling
till mitt dåtida jag.
Det slutar alltid med att jag vandrar i rummen
med rokoko-tavlor och renässansen,
och det finns alltid ett ymnighets...
Jag ska berätta vad som hände. Jag skulle säga ymnighetshorn.
Och jag sa: Ymnighets... Ymnighetshorn?
Aldrig hört talas om det, Kate. Showen är slut, okej?"
Det är ett proffs. För om någon annan sa "ymnighetshorn"
hade de inte lagt märke till det. Men jag... Ett litet misstag...
Jag skojar inte, vi börjar om. Jag hade börjat om från början.
Så museerna... Jag kommer göra det.
Ni kommer få se. Det är inte värt det, men...
Jag kommer göra det!
Så ibland är man på museet
och ser tavlor av vackra ymnighetshorn
med en slaktad kanin och apelsinskal.
Ni vet hur det är. Ni är en kulturell grupp.
Det finns alltid en tös som tittar på ymnighetshornet...
Det är jag. Jag ska även nämna att jag lätt kan bli man,
lite som ett hovnarr
med panflöjten...
Det är...
Vad jag försöker säga är att jag är evig.
Jag är inte granntjejen. Jag är dörren!
Jag vet inte om någon här har råkat ut för något.
Jag vill inte bara anta, men jag ska säga
att i min familj hade vi inte vete.
Men vi hade varandra.
Vi hade hopp om vete, så på ett sätt var det som att vi hade...
-Vete! -Jag älskar publiken! Tack.
Att känna sig så stärkt, så stöttad i det ögonblicket
var något jag inte känt på länge.
Men... Jag var här innan ni alla kom,
vaxade golven och ställde i ordning.
Jag hittade den här teaterbyggnaden.
Jag grundade teater i allmänhet, eller...
Jag ses i alla fall som ansvarig för att ha tagit teater västerut.
Skämt åsido, vilket är titeln på min bok.
Jag var här inne själv,
och som kvinna socialiseras vi emot att se avskildhet
som ett utrymmet för produktivitet. Skriv ner det om ni vill...
Så när jag gjorde det tänkte jag:
"Det här är aktivism."
Varför ens gå på scen och jobba?
Det är nästan överflödigt. Men...
...medan jag är här, kan någon ge mig en känsla?
Jag vill fortsätta skådespela.
-Ilska. -Ilska.
Ilska för mig är bara...
Kan jag få en annan? Vi är inte klara. Kan jag få en annan?
-Att agera nervöst. -Rädsla!
Oj. Rädsla.
En till för att ni ber om det.
-En till. -Spänning.
Spänning. Jag gillar det.
Spänning är i sin enklaste skepnad...
Eller hur? För vi döljer vad vi känner.
Vi visar inte vad vi känner, eller hur?
En amatör hade kommit upp hit och sagt: "Rädsla? Nej!"
Eller hur? Men nej. När man är rädd
tänker man: "Jag är inte rädd." "Han får inte se." Eller hur?
Det är vad det är. Bra. Vi fick fram mycket från det.
Det var bra. Jag blev en del av det.
Somatisk sätt tänkte jag: "Det här är skådespel." Så det var hjälpsamt.
Slå på låten medan jag är i strålkastaren. Kan ni tänka er? Ingenting...
Jag önskar det. Ge mig ett par år.
Ingen mer strålkastare! Jag är klar med det.
Kan vi komma ut? Tack.
Jag kan ringa tillbaka men... Vill de ha mer?
Vad kameran än behöver, eller hur?
Kameror, kameror överallt. Kameror, kameror, våga inte.
Ni ser mig men jag ser er. Ni säger ja och jag säger...
Kunde inte rimma.
Jag kollar bara. Jag älskar dig. Okej, bra.
Det är hjälpsamt att ha det stödet. Att ha ett stöd.
Jag hade avslutat meningen där.
Att ha ett stöd. Oj.
Bara för att jag känner för det, har någon...
Har någon här nyligen flyttat? Jag ser Wisconsin.
Wisconsin betonas.
Är någon här från eller har en relation med Wisconsin?
Wisconsin!
Okej...
Michigan.
Har någon här nyligen flyttat? Jag mår bra förresten.
Jag vill att ni... Ta det lugnt.
Ni måste vara likgiltiga och godtrogna. Okej?
Jag gör detta på strandpromenaden varje söndag, okej? Jag mår bra.
Tillbaka till Wisconsin.
Det är lugnt. Det kan vara någon anannstans.
Det kallas energiutbrott. Wisconsin?
Tack, bra. Tack så mycket. Ser ni? Jag har rätt. Ja.
Har du flyttat nyligen?
Tyst. Jag gillar det.
Jag ser en skada. Den... har läkt.
Men har någon här... Antingen vänster vinkel... ankel.
Vänster vinkel? Vi börjar om. Jag skojar inte!
Jag sa vinkel istället för ankel.
Jag är ett proffs. Herregud! Så radikalt.
Det här ser ut som en växt. Det är...
Nej, det här är oturligt, för det ser fejk ut.
-Jag frågar det här, är det vänster sida? -Ja.
Jag kan göra en tydligare landning för...
Ja, bra.
Gud vad bra det känns.
Först och främst, förlåt.
Det är er hälsa och sen min show.
Ja.
-Är det brutet? -Stukat.
-En stukning. -Och det är min ankel.
Ja, så...
Ni trodde inte att jag var spådam, va?
Stukning i vänster ankel.
Jag får känslan av att det inte var sportrelaterat.
Det var det, men...
Det är alltid det för att
man är i en sport när kroppen rör sig.
-Jag är ingen sportig person så... -Ja.
-Vad spelade du? -Det var under en spinningklass.
Ta lärdom av detta. De tar dina pengar...
De förstör din familj och ditt rykte
och skickar iväg dig.
-Var du i nedre delen av stan? -I Eagle Rock.
Så ja.
Jag har alltid sagt att nedre delen av stan är här.
Ni ser att jag just nu är i nedre delen av stan.
Och även om jag är i övre delen av stan... Nej!
Jag snubblade nästan och ingen hjälpte mig.
Det var läskigt. Det gick snabbt
och inte en enda hand sträcktes upp.
"Jag hjälper dig. Du försöker bara få mig att skratta.
Jag hjälper dig om du trillar."
Istället fick jag: "Jobba!"
Jag är väl här uppe helt själv.
Tack för påminnelsen. Bra.
Sladden representerar såklart media.
Hur den slingrar sig runt mig.
Så som media kannibaliserar den kvinnliga figuren.
Ni ser hur den slingrar sig runt.
"Visst, berätta din historia fast på mina villkor." Det är...
Ja, 40 minuter här.
Kan ni förstå att detta inte påverkar ljudet?
Kan ni förstå det? Det här är ingenjörskonst.
Det är därför vi har krig,
för att skydda detta. Jag vill kämpa för detta.
Jag vill kämpa för mitt land med detta.
Tillbaka till ankelskadan.
-Heter du Rachel? -Nej.
Tänk om. Det hade varit...
Har du...
...en hund?
-Nej, men jag vill ha en. -Det var det jag kände, längtan.
Det sista jag ska säga... Eller inte. Det är min show.
Jag ser systrar. Har du systrar?
-Jag har en yngre syster. -Så du är den andra systern.
Jag ser systrar och det är du. Det är du och din yngre syster.
Jag är ensambarn.
Skratta bara. Ni har en. Aldrig sett en på nära håll? Kör på.
För er som inte vet är ett ensambarn någon utan bröder
och, ni gissade rätt, utan systrar.
Jag brukade vara ledsen över det som barn, men nu inser jag att det är en gåva,
för jag behöver inte leva under vikten
av den sexuella spänning jag vet existerar hos alla syskon.
Det är vad gillar när folk säger: "Jisses, sanningen!"
Jag gillar att se det.
Och det är förresten okej. Du är normal, okej?
Alla institutioner som säger: "Sex existerar inte här,"
säger det för att det existerar.
Och jag säger: "Om jag hade en bror... Glöm det, okej?"
Glöm det.
Kan inte tänka mig det.
Att se en glimt av honom i sina kalsonger i gryningen...
Innan skolan.
Långa bilturer med familjen, ingen annan att prata med.
Bli kär så. Det är lätt.
Att plockas upp och säga: "Josh, sätt ner mig! Sluta!
Du rev sönder min tröja. Jag behöver din.
Vad ska jag annars ha på mig på påsklunchen?
"Mamma och pappa kommer hem om en timme.
Ge min din tröja bara."
Jag är avundsjuk.
Jag tar upp saker... Och förresten,
om du känner dig obekväm är det av en anledning, okej?
Det är därför de inte kommer visa den här showen live.
De streamar inte det här på radion just nu.
Varför då undrar ni? För att folk kör:
"Mitt trafikljus." De hör min röst.
"Har jag val i livet?" Kör av vägen.
Mycket står på spel.
Det finns kameror och... det finns kameror.
De tittar.
Jag är alltid rätt säker på att jag övervakas på toaletter
så jag brukar säga: "Jag vet!"
Det hjälper, för jag vill att personen som övervakar ska tänka: "Hon ser!"
Jag vill känna det.
Jag vill känna det. Om det är ett brott
kan ni ta tillbaka mig till biskopsgården.
Jag vill tillbaka till biskopsgården.
Stort tema uppstår om biskopsgården.
Otroligt att känna det och sen röra vid det autentiskt
för att veta att jag hör hemma där.
Jag hade inte kunnat planera det
och det är därför jag är ivrig att presentera för er...
Vi har biskopen. Kom ut!
Ja. I redigeringen kommer det vara... stort.
Vi kommer klippa in biskopen
och: "Herregud"! Folket där hemma?
Förlåt. Jag vill ha pengar, okej? Och folk älskar biskopen. Okej!
Avsluta. Okej.
Jag säger terapi, börja nu.
Är min terapeut här? Christina?
Man vet aldrig. Okej, oj.
Så du undrar inte vad jag gör? Okej.
När folk säger att de inte går i terapi tänker jag...
Du kan inte sjunga karaoke för alltid.
Nej.
Dina vänner och familj ser vad karaoke har blivit för dig.
Så...
Sex.
Jag vet inte. Jag är inte övertygad...
Skulle jag säga. Har det ens makten att förändra dagen?
Jag vet inte.
Inte för att skryta, men jag hade nog mitt livs bästa sex nyligen,
och en och en halv timme senare var jag arg på Bank of America.
Inte ens dagen kunde förändras, så...
Jag uppskattar inte heller myten som brutalt propageras av media
att sex är den enda gången i livet
man äntligen kan släppa fängelset som är ens personlighet.
Det är då masken äntligen faller.
Jag har insett att min mask aldrig varit så tight som under sex.
Den är...
Och tro mig, jag har försökt att...
Jag har försökt, men den har inte ens glidit.
Den är bara...
Jag tror att den enda gången
vi helt släpps från fängelset som är vår personlighet,
den enda gången vår mask faller,
är när vi kräks... Jag tror det.
Råheten, animalismen, det är den enda gången i livet
då din... konstsmak, ditt roliga röstmeddelande,
dina bidragspengar är irrelevanta. Det är inte där.
Det är även den enda gången i modernt liv då du inte utannonseras.
Så är det.
Och tro mig, de hittar ett sätt. De kommer komma in.
De går in i din toalett om de måste.
Jag älskar era skratt. Jag älskar detta!
När jag hör... Jag hör barn.
Jag hör små barn säga: "Var är min pappa?"
Eller hur...
Ibland står jag här uppe och tänker:
"Var är våra pappor?" Det här är galet.
Visste ni att man föds med sina ägg?
Jag går tillbaka. Om du...
Om du är en person som har ägg så föds du med dem.
De utvecklas inte under puberteten.
Kan någon bekräfta? Jag hade ingen aning.
Så vad betyder det?
Det betyder att dagen din mamma föddes
fanns du redan inuti henne.
Möjligheten av dig fanns redan där. Kan man gå så långt? Ja.
Ni alla gråter. Okej.
Så vad jag försöker säga är
att vi alla har marinerats i våra mammors ilska sen dagen hon föddes,
i hennes mammas ilska, och hennes mammas och så vidare.
Vi alla sjudas i ilskan av alla kvinnor som kom före oss.
Det är en generationsöverskridande tagine av ilska.
Och jag vill säga att det är välförtjänt, men det har hjälpt mig
för jag lever bara mitt liv, allt är bra, och helt plötsligt
tänker jag: "Jag ska krossa glas."
Var kommer ilskan ifrån?
Det känns inte som att den tillhör mig och det har hjälpt mig
inse att det kanske inte är min.
Det är min mormors i Spanien.
Den tillhör henne. Så släpp det. Frigör dig själv.
Hedra det, men ta dig igenom det.
Jag har inte barn än, men min dotter säger:
"Mamma, vad gör du där uppe? Jag känner det."
"Älskar dig gumman. Vi kanske kan titta på det här med pappa en dag."
Ni har säkert läst på nyheterna att jag börjat stoppa in mina blusar.
Och det känns bra. Jag känner mig samlad.
Jag stoppar in den och känner direkt
att jag har barn, att jag...
Jag känner mig effektiv. Absolut, precis här.
Jag har allt jag behöver.
När jag lämnar huset med min blus instoppad
tänker jag att det finns barn som tänker:
"Kom igen. Vi måste gå. Vi ska in i bilen.
Kan du berätta i bilen?
Okej. Ja?" Det är min man.
"Eh... okej. Jag hade behövt den informationen tidigare
om jag ska vara ärlig.
Hur ska jag göra nu? Jag undrar.
Hur ska jag göra nu?
Nej, jag frågade dig och jag minns det för jag frågade i går.
Jag vet att du sa nej men nu säger du ja.
Ja, okej. Säg hej då till pappa.
Hej. Okej, jag ringer sen. Hej då."
Det är kvinnan som bor bredvid
som jag känner en större koppling till än min egen man.
Allt det med bara fantasi.
Förstår ni det? Jag vill att ni lämnar.
Okej.
Jag har inga SMS. Det är omöjligt.
Minns ni henne?
Ni vet vad det betyder.
Vi är i showens sista kvadrant.
Visst är det hjärtslitande?
Jag är en utrustningsnörd så jag tar med min egen mikrofon
för jag älskar att...
Den funkar!
Allt är klart. Okej.
Livet, som den här showen, är kanel i vinden.
Den är bara... borta.
Och man är kvar och svär åt luften:
"En gång fanns det krydda här."
Så är det.
Det är svårt att erkänna, men livet är kort. Jag gillar det.
Livet är kort.
Skriv ned det. Okej, vi filmar, så det är okej.
"Älskling?" Min man. "Skriv ner 'Livet är kort.'
Livet är kort. Jag tänker bara här. Lev högljutt. Jag gillar det.
Skriv ned det."
Okej. Han är avundsjuk på vad jag gör.
Ja, men det stämmer att det här kan vara... Nej, inte igen.
Okej.
Nu ska jag faktiskt avsluta.
Folk i min närhet vet att jag hatar att lämna scenen,
så det här kommer inte gå bra, jag vill bara säga det.
Det kommer inte vara problemfritt,
men vi kommer landa, okej?
Vi kommer landa i Des Moines.
Det är roligt att någon här
har exakt samma skratt som någon som svek mig, och det...
Ja. Nu är du tyst, va? Typiskt.
Jag måste säga att ni alla är så snygga.
När vi började showen såg ni ut såhär:
"Huslånet." Eller hur?
Och nu är ni avslappnade. Ni är öppna. "Huslånet."
Det är speciellt... Förlåt. Hallå?
Ja!
Jag jobbar. Hurså?
Okej.
Om typ 30 minuter.
Jo, det går bra.
Hur mår hon? Jag sa: "Hur mår hon?"
Hittar hon inte den? Jäklar. Okej.
Säg åt henne att leta under sängen.
Okej, bra. Jag måste gå men... Okej, perfekt.
Jag älskar dig också. Okej. Hej då.
Herregud. Förlåt. Det var så... oförskämt.
Först och främst ville jag aldrig vara en komiker som svarar i telefon på scen.
Det är väldigt oförskämt. Men jag har träffat en kille ett tag
och han sa nyligen att han älskar mig, så just nu är jag...
Så direkt, väggarna. Visst är det ironiskt?
Direkt. "Herregud, nu har jag ingen tillit," men...
Vi har en stark tillit
för han är min advokat, så jag känner att... vi har det.
Men...
Jag skrattar när jag tänker på hur fullbordat mitt privatliv är.
Det är galet. Och det är fantastiskt.
Jag älskar att kunna göra det här och sammankopplas såhär,
men när jag åker hem till mina pojkar är det...
Jag har sju söner...
De är fyra, sex, två, åtta, nio, 12 och två dagar.
Så jag har mycket att stå i.
Så jag måste åka hem, men...
Vadå, får jag inte tänka på min familj lite snabbt?
Okej, förlåt. Jag återgår till schemat.
Jisses!
Om någon bryr sig har den här kvällen varit ett helvete för mig.
Okej? Om någon bryr sig!
Från början: "Tick tock! Kom till poängen!" Eller hur?
Jag har känt det så oroa er inte.
Jag ska strax gå och ni kan återgå till era perfekta liv utan mig.
Jisses.
Jag ska förresten nämna att ni betalade för att se mig
men det är jag som är konstig. Okej!
Ni stirrar på mig, men det är jag som har en skruv lös.
Okej. Visst.
Nej, jag borde inte skälla på er.
Det är tråkigt att behöva lämna för innan i kväll
visste jag inte vad familj innebar.
Jag är seriös. Jag har alltid sett i böcker och... på TV, film, sådana saker.
Jag har alltid sett en familj, jag såg lyckliga människor le
och jag bankade alltid mot glaset såhär.
"Släpp in mig!" Och jag kunde aldrig komma in.
I kväll var första gången jag faktiskt kände att jag satt
vid middagsbordet med alla.
Det är därför det är svårt för mig att lämna,
men jag måste... Jag måste tillbaka...
Jag säljer linnen och annat utanför...
Så jag måste tillbaka till det, men... Allt gott har ett slut, eller hur?
Skriv ned det, älskling! Det är bra men...
...men jag tar på mig ett glatt ansikte.
Och showen fortsätter, eller hur?
För det här är en show och jag har stor press på mig.
Glöm bara inte det i kväll.
Hej då. Nej, okej!
Kom igen! Måste jag lämna?
Okej! Jag måste faktiskt...
Jag avverkar material. Det är vad jag gör.
Det är svårt. Jag avverkar allt bra.
Jag hade ett otroligt avslut.
Det var...
Det var väldigt gräddigt
och förde samman alla små...
...små variationer från showen.
Alla olika trådar i showen
till en finvävd tapet: "Här!"
Men... tiden. Jag kan inte. Och avslut är tafatta.
"Här är mitt stora avslut."
Det är... billigt.
Det är billigt! Och jag vill inte nedvärdera det material vi har.
Blä. Är vi på en kryssning? Jisses.
Nej, jag... fördröjer att lämna. Det är något jag...
...undvikit att säga.
Jag ska bara dra av plåstret och säga det.
Varför är det så svårt? Okej. Jag heter inte Kate Berlant.
Och jag är inte komiker.
Jag heter Megan "redigerat för min integritet."
Men jag är faktiskt forskningsanalytiker
av beteendevetenskap på Cornell University,
och det här har varit otroligt.
Jag har levt som Kate längre än jag vill erkänna
och har studerat relationen mellan publiken och uppträdaren.
Sådana saker. Men i kväll tar det slut.
Den här kvällen var mitt stora arbete, som var att uppträda som henne i en timme.
Jag kan inte förstå att så många föll för det,
men det här är min kväll att släppa henne och det har varit... fantastiskt.
Men jag vill gå tillbaka till mina rötter, min passion, vilket är irrigation.
Och... ja, att omdirigera vattensystem, vattenbyråkratin, sådana saker,
är vad jag vill ägna mig åt.
Så ja, jag kommer släppa Kate i kväll, och med det...
God kväll! Det är inte allt, men tänk om?
Nej.
Jag kommer inte avsluta med det men...
Chili-rean. Okej. Jag säljer chili.
Jag kan inte skicka hem er utan.
Det pågår en chili-rea utanför.
Det finns tre sorter.
Det finns mild, medium och "Oh, No, She Didn't."
Det är tre olika...
Och vi uppmanar er att lägga dem i lager.
Ha kul med dem. De kostar 3,99 och snälla köp.
Alla intänker går.
Så det är toppen.
Det här har varit explosivt. Era ord, inte mina.
Men ja, nu är det faktiskt dags.
Jag måste säga att när jag kom hit...
Jag visste inte vad jag skulle förvänta mig. Jag undrade om kraften var med mig.
Kommer jag bara gå hem i kväll,
öppna Uber-appen och se på när bilarna rör sig?
Är det...
Jag hade kunnat lämna där. Det hade varit bra.
Det hade varit professionellt.
Ska vi lysa upp stället? Jag vet inte. Det här är galet...
Min hemlighet är... att showen är slut.
Den är faktiskt slut. Och se hur oberörd jag är.
Är den här...
"Var var jag inte?" Det är namnet på showen.
Men... Ja, det är så oberörd...
Mitt vatten.
Vänta, finns det en kamera här?
Nej.
Jäklar.
Jag ville göra det här, det där och det andra.
Översättning: Felicia Berntzon Lopez