Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Вчера беше пълно бедствие.
А днес - катастрофа.
Нашият любим Ню Орлиънс, където Катрина удари най-силно.
Две от дигите, които държаха
водите на езерото Пончартрейн, се пропукаха.
И докато водата изпълва града, няма отговор
как и кога ще може да бъде изпомпена пак
или ще си остане там.
Всичко, което някога Ню Орлиънс е бил, е в беда от пълно потапяне.
БРЕГОВА ОХРАНА НА САЩ
РАЗМЕСТЕН
УЧИЛИЩЕН АВТОБУС
ДЕЦАТА НА КАТРИНА
Поздравления, Накуанта.
Това съм аз.
Преди бурята нищо не можеше да се сравни с времето, прекарано със семейството ми.
Особено с братовчедите ми.
Все още помня последния път.
БАТЪН РУЖ - ЛАФАЙЕТ НЮ ОРЛИЪНС
Беше август, 2005-та и лятото беше към своя край,
а това значеше само едно.
Празненство у Тина по случай новата учебна година с всичките ми братовчеди.
Всички деца в семейството се събирахме в дома на Тина,
най-вече защото тя имаше четири деца, всички от тях мои най-добри приятели.
Помня този уикенд сякаш беше вчера,
аз и братовчедите ми навън, играещи, шегуващи се,
смеещи се безгрижно.
Тина беше приготвила специалитета си, ориз със специален сос.
Още помня как ухаеше.
Трябва да сме играли навън с часове, докато уличното осветление се включи.
След като влязохме и хапнахме, събрахме се в една стая,
за да се насладим на времето заедно, преди родителите ни да ни вземат.
Това е твоето момче!
ЦИРКОВ МАГАЗИН
Ще се видим после. - Не мислех,
че сме заедно в тази къща за последно.
Добре.
Откакто стана бурята,
всеки от нас просто продължи напред.
В Америка, особено при бедствие, чернокожите деца не са приоритет.
Не беше по-различно и с урагана Катрина.
Веше имаше обаждане... - След такава огромна загуба
защо никой не питаше дали сме добре?
Никой никога не попита децата как са.
ЕДУАРД БЪКЪЛС МЛАДШИ 13-ГОДИШЕН ПО ВРЕМЕ НА БУРЯТА
Затова питам аз.
ЗАСНЕМАНЕ НА СЦЕНАТА
Да. - Добре? Сиера,
Децата на Катрина, първи дубъл.
Лоли, Децата на Катрина, интервю, първи дубъл.
Бях на 11
и помня как рязко ме събудиха.
Първото, което помня,
е как бягам надолу по коридора...
а майка ми казва:
"Ставай, ставай. Трябва да тръгваме."
Такова нещо трудно се забравя.
В петък бях на училище, по коридорите с приятелите си.
До понеделник вече бях на покрива.
Майка ми плаче у дома. Баба ми плаче у тях.
Домът ни е разрушен.
Беше твърде тежко. Въпреки че съм малък
не се тревожа както родителите ми.
Но бях... просто ми беше некомфортно.
Не можех... не можех да мисля правилно.
Успя ли да говориш с някого за това?
В училище? С психолог или нещо такова?
Не.
Започнах да интервюирам хората, не знаех какво точно правя,
но си мислех: "Тази история трябва да бъде разказана."
Добре. Снимаме ли?
Да.
Добре. Децата на Катрина, Бети Бъкълс,
Бети "Приготви се" Бъкълс, първи дубъл.
Защо си уплашена и сериозна?
БЕТИ БЪКЪЛС
Не знам, просто... - Не е страшно.
Не ме е страх.
Добре. Сега просто се представи,
кажи си името...
името и коя си ти.
О, добре. В какъв смисъл коя съм? - Да.
-Като... майка ти? -Да.
ЕДУАРД БЪКЪЛС МЛАДШИ
Татко, като родител, какво си спомняш, че преживя
докато наближаваше Катрина, целият процес
на урагана Катрина? -Добър въпрос.
Ние, с жена ми и семейството ми,
първо бяхме решили да останем.
Просто щяхме да преминем през това.
Но онази сутрин, в последния ден, в който можехме да се измъкнем,
жена ми размисли и каза:
"По-добре да се махнем." А аз не бях в настроение да споря.
Казах: "Добре, да събираме багажа и да тръгваме."
Бяхме слушали за бурята около седмица-две.
После излезе Рей Нейгън и каза
да не си играем с бурята,
да вземем семействата си и да бягаме.
Казах на баща ти: "Трябва да се махаме."
КМЕТ РЕЙ НЕЙГЪН НЮ ОРЛИЪНС
Дами и господа, ще ми се да имах по-добри новини за вас,
но се изправяме пред буря, от която повечето от нас са се страхували.
Не искам да всявам паника, но искам гражданите да разберат,
че това е много сериозно и много страшно,
затова предприехме безпрецедентна крачка.
В ОЧАКВАНЕ НА НОВИНИ ОТ КМЕТА НА НЮ ОРЛИЪНС
Не можем просто да станем и да тръгнем.
Нямаме транспорт. Живеем от заплата до заплата.
Искам да кажа, не е като да можем просто да станем и да тръгнем.
20 АВГУСТ, 2005-та
Бурята ли чакаш?
Ще чакаш бурята ли? - Не.
Ураган. - Как е? Хората се подготвят
за урагана сякаш не е нищо сериозно.
Мнението ми за ураганите...
МИДСИТИ АБ 13-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
...винаги съм смятал, че рано или късно ще дойдат.
Сякаш ще стигнат до Ню Орлиънс
а после, в последния момент, ще си тръгнат.
Баба ми винаги казва...
МИЕША 12-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
че Долното девето отделение е под морското равнище.
Тоест, не можем да останем тук.
Събрахме си багажа и си спомням...
СИЕРА 12-ГОДИШНА ПО ВРЕМЕ НА БУРЯТА
имаше нещо различно, въпреки че тогава не знаехме какво точно.
Помня как си събирах нещата,
вземах снимки, окачени на стената в стаята ми,
а това не е нещо, което обичайно правиш,
ако смяташ, че ще се прибереш.
Дори не ги приемахме насериозно.
Помня веднъж,
бях в Лафи Проджектс за един ураган
и бяха организирали парти в негова чест.
Имаха дори диджей. Всеки в проекта
беше там, хората танцуваха, хапваха си.
Сякаш, да, ураганът идва утре,
а ние... ще минем през това сега,
в случай, че нещо се случи.
Но знаехме, че нищо никога няма да се случи.
Щяхме да сме добре. - Баба ми каза:
"Вземи малко дрехи. Само малко дрехи."
"Вземи всичко необходимо, вземи дрехи."
Определено смятам, че аз и приятелите ми
просто
си мислехме, че не е нищо сериозно,
че тръгваме за два-три дни и се връщаме.
Още се усещаше една невинност,
не мислехме, че ще е нещо сериозно.
Бяхме в Лафи Проджектс,
брат ми и аз, играехме с децата отвън.
Усещах само един много студен вятър.
Беше много ветровито. Много. И много студено.
Онази неделя ходих на църква, в деня преди бурята.
А свещеникът... никога няма да го забравя.
Погледна баща ми в очите.
И каза: "Всички се евакуират днес, а?"
Каза: "Не." Свещеникът само го погледна.
Гледаше по онзи особен начин. Тръгнахме си.
Обърнах се назад
и свещеникът изглеждаше... объркан.
Никога няма да забравя този ден.
Онази неделя се събудихме, майка ми обикаляше насам-натам,
каза: "Тръгваме. И не ви питам искате ли."
"Казвам ви. Махаме се от тук."
"Махаме се и отиваме някъде другаде."
Майка ми е човек, който има сънища,
сънища, които са като пророчески
и се сбъдват в семейството ни.
Тя е наистина духовен човек.
И когато каза:
"Бог ни казва да тръгваме", съгласихме се.
Беше точно: "Да, трябва да тръгваме."
"Махаме се от тук. Приготвяйте се. Трябва да тръгваме."
После всички започнаха да стават.
Децата не се тревожеха за бурята,
понеже не осъзнаваха колко сериозна беше.
Влязохме бързо в колата
и имахме дрехи само колкото за два дни.
Бяхме се евакуирали и преди,
но този път беше някак сюрреалистично.
В ОЧАКВАНЕ НА НОВИНИ ОТ КМЕТА, НЕДЕЛЯ
Ню Орлиънс трябва да се подготви...
ВЪЗМОЖНИ СА МНОГО ЧОВЕШКИ ЖЕРТВИ
...за нещо, което
ще е ураган от 175 мили в час.
САМО 3 БУРИ ОТ 5 КАТЕГОРИЯ
Е ИМАЛО В САЩ
Несъмнено в момента говорим за...
ОЧАКВА СЕ БУРЯТА ДА УДАРИ В ПОНЕДЕЛНИК
...диги, които ще прелеят. - Да.
Градът е обхванат от паника.
Хората проклинат, крещят,
на лицата на всички е изписан страх.
Звучеше сякаш отвън има апокалипсис,
но аз го игнорирах.
МАКСИМАЛНА СКОРОСТ 45
Тогава токът спря.
А аз още седя там, слушам дъжда.
Чувам как всякакви животни отвън крещят.
Дъжд, вятър, всичко това.
Лягам си с баща ми, защото ме е страх.
Помня, че виждахме какво става отвън,
понеже имаме панорамна врата отстрани.
Гледам как всички тези неща летят
и сякаш дърветата са на път да бъдат изкоренени.
Тогава осъзнах, че това не е игра.
Помня, че беше много късно.
Било е почти полунощ.
Бях будна с майка ми и братята ми
и чухме силен звук, като взрив
като експлозия, нещо такова. Беше силно.
Какво беше?
Дигите. Скъсаха се.
И... не знам.
После всичко се успокои и заспах.
После се събудих
от това как един от приятелите на чичо ми блъска по вратата.
Тя излезе навън и всичко беше наводнено.
Докато бурята приближаваше Ню Орлиънс...
КВАРТАЛ ЕСПЛАНАДА РИДЖ
...ние със семейството ми бяхме на път.
МАКСИМАЛНА СКОРОСТ 25
Двучасов преход с кола стана 13-часов...
БИБЛИЯ
... заради ужасно натоварения трафик.
Родителите ми бяха много напрегнати.
Беше горещо и ужасно тъмно.
ПОДСЛОН НА 5 МИЛИ
Помня как спряхме в един провинциален
и зловещ град в южна Луизиана.
Бяха префасонирали битака в заслон...
ЗАСЛОН ЗА ЕВАКУИРАНИ
... за хора, идващи от Ню Орлиънс.
Не знам дали беше от умората
или през цялото време малко ме беше страх.
Не знам, но всичко ми е като в мъгла.
Само помня, че отидох в един ъгъл
и всички деца лежаха на твърдия под.
През цялото време мислех за Тина и приятелите ми.
Те бяха останали в Ню Орлиънс.
ТИНА
Сигурно съм сънувал кошмари онази нощ.
Помня, че се събудих и имаше журналисти.
Сякаш цялата местна новинарска станция беше там.
Помня, че извадиха
телевизор, почти като през 90-те,
когато имаш свободен ден в училище
и учителят ви пуска да погледате нещо.
Пуснаха телевизора, за да видим новините.
Помня,
че видях Ню Орлиънс под вода.
Видях как хранителният магазин е потопен.
ХРАНИТЕЛЕН МАГАЗИН
Беше кварталът на Тина и братовчедите ми.
Бях дете и мислех:
"Кварталът е под вода, братовчедите ми също."
Помня, че попитах един от възрастните:
"Чакай. Ако всичко това е под водата,
какво ще стане с хората там? Къде са?"
А тя отвърна...
погледна ме право в очите и каза:
"Всички, които останаха в Ню Орлиънс, са мъртви!"
Веднага започнах да плача. Просто плачех.
Да гледам екрана и това, което тя каза, всичко ми изглеждаше истина.
Полицейски оператор...
Трябва ми някой тук, госпожо. Ще умра на този таван.
Водата се надига и на тавана, ще се удавя.
Можете ли да излезете на покрива?
Затворена съм на тавана,
с малката ми сестраичка и с майка ми,
а цялата ни къща е наводнена.
Има девет фута вода тук, опитваме се да излезем.
Имаме бебе. Петима сме. Уплашени сме.
Отворихме тавана, избихме дупка в него.
Хеликоптерът само ни подминава.
Минават покрай нас, но не спират.
Стоим на верандата, гледаме водата да се покачва,
няма как да излезем, а тя не спира да се покачва.
В Ню Орлиънс нашето предимство
беше семейството ни...
и топлината на дома.
Домовете ни са уютни. А ние гостоприемни.
В къщата ухае на вкусна храна.
За мен това беше къщата на Тина.
Знам колко беше уютна и удобна.
Разбирате ли?
Тази ми е една от любимите.
Това сме аз, Куентин, Киара, Шърли и майка ми е отзад.
И това е в къщата.
Една от къщите, в които беше Тина, преди Катрина да удари.
Виждате, имат дървена облицовка...
Ало? - Как си, Тина?
Здравей. Какво става?
Не бях виждал Тина и братовчедите ми от години.
Можех да усетя аромата на гозбите на Тина чак в Шривпорт.
ШРИВПОРТ, ЛУИЗИАНА
Какво става? - Здравей, скъпи.
-Как е? -Казах си, Боже, надявам се...
Не съм готова да ме снимате. Снимате ме.
Класика в Ню Орлиънс.
Местна напитка. Нали така? - О, Боже. Да.
Виж само. Ела тук, ела.
БРАТОВЧЕДКАТА ТИНА
Не знаехте... - Ще го пия горещо.
Не е нужно да е студено. Ще го пия горещо, кълна се.
Както казвах, беше...
част от депресията ми, когато бях самотна и ми беше мъчно за дома,
спрях да се реша, буквално.
Стана така гъста и заплетена и
си казах: "Не познавам никого тук."
"Не е нужно да си поддържам косата вече."
Усамотих се в къщата. Разбирате ли?
Казах си: "Ще оставя косата си, както е."
Изглежда добре.
Когато бурята удари...
ШЪРЛИ 10-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
... мисля, че всички още или спяха, или тъкмо се събуждаха.
КЕНЕДИ 3-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
Изведнъж усетихме, че къщата просто...
КУЕНТИН 11-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
... звучеше почти като влак. Клатеше се.
Мъжът ми ми каза да погледна през прозореца.
Водата стигаше до него, бяхме под вода.
Имаше вода навсякъде около нас.
Когато водата започна да влиза вътре, мислех си само
как съм като... омагьосана
от всичко, сякаш бях в някакъв филм.
Влизаше вътре, а ние се опитвахме да й избягаме.
Избягахме отзад.
Буквално седяхме на леглото, а водата
се покчаваше около нас. - По дяволите.
Едно куче и един човек се носеха по водата.
Кучето беше умряло, просто се носеше.
По дяволите. - Носеше се около къщата ни,
нещо такова.
Мисля, че всички опитваха да се успокоят
и да решат как да се справят със случващото се.
Да. - Бях казала:
"Добре. Нека да попеем."
Това и направихме. Пяхме химни. Пяхме ар енд би.
Сформирахме малък хор и просто пеехме.
И два дни, докато светът мислеше,
че в Ню Орлиънс не е останал никой, ние още бяхме на тавана си.
Лодката влезе в дневната...
СПАСЕНИЕ
... тъй като цялата предна част на къщата се беше срутила.
И се измъкнахме от там.
Цареше наистина зловеща тишина...
мисля, че всички бяха завладяни от...
ГИМНАЗИЯ
... това как градът им беше под водата.
СТОП
Водата беше толкова дълбока, виждаше се само горната част на знака стоп.
Беше мъртво спокойствие.
Дори птиците не се чуваха.
Беше точно като библейския Потоп,
имаше само вода наоколо.
Просто си заобиколен от вода.
И се оглеждаш за онзи гълъб,
който ще дойде и ще ти покаже сушата, но той така и не идва.
Обърнах се назад и видях
как само моята къща още не е паднала.
Лично аз смятах, че ще умрем.
Всички мебели плуваха вътре.
Ако погледнеш навън, не се вижда нищо.
Един вид, ще умрем тук.
Това е положението. А ние сме затворени.
Не бяхме там за ден или за 12 часа.
Изкарахме вътре три дни. Тук горе.
После ни спасяват и ни изпращат
в нещо, подобно на концентрационен лагер. Разбирате ли?
Никога не бих воювал за тази държава.
Не мога и не разчитам на нея.
Както не бих воювал и с урагана Катрина.
Бях на 11, когато взех това решение.
ДОБРЕ ДОШЛИ В НЮ ОРЛИЪНС
Сякаш водата е там.
Илизам навън и не мога да повярвам.
Не разбирам какво става, чувам писъци.
30 АВГУСТ, 2005-ТА
Съседът ни имаше лодка.
Не знам откъде, но имаше лодка и каза:
"Водя всички ви на моста, всички ви."
Отидохме в конгресния център...
и беше... беше странно.
Видях мъртвец на улицата. Беше страшно.
КОНГРЕСЕН ЦЕНТЪР
Започнах да се питам дали и аз ще умра.
Усещах миризмата на... фекалии,
идваща от тоалетната, а хората бяха
тъжни, наистина тъжни.
Мислех си, че мястото ми не е там.
Така се чувствах. Казвах си: "Това не може да е истина."
КРАЙЦЕРИ
Не искам да плача.
Съжалявам. - Няма нищо.
Не бързай.
Всичко е наред. Чакай.
Говорила ли си за това преди?
Не, не съм.
А защо мислиш, че не си?
Не знам. Никой не ме е питал.
Да си починем за малко?
Приятел, добре ли си?
Изморен съм, човече.
Снимайте мен. Вижте къде ни оставиха!
Има хора с бебета тук, много е мръсно!
Много е зле тук!
Има деца с треска! Измъкнете ни от тук!
Няколко души загинаха тук...
РАВНОСМЕТКАТА СЛЕД КАТРИНА
... и не искам аз да съм един от тях.
Казват какво ще направят, но не и за нас,
няма да ни помогнат да оживеем, разбирате ли?
Просто ни трябва помощ. Много е жалко.
Жалко и срамно, че всички тези хора тук,
около 3000 души нямат дом, нямат подслон.
Какво ще направят? - Не мисля, че дори...
Какво ще правим? - ... се замислих. Видях оператор
и отидох при него, просто...
АРИАННА 9-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
... наврях лицето си пред камерата
и започнах да говоря. Просто да говоря.
Тогава се превърнах в гласа на много хора,
които не можеха или не искаха да се застъпят за себе си.
Усещах, че има определени обстоятелства,
които бяха напълно неприемливи, лоши дори.
Инсулинът на баба ми буквално беше свършил
и тя страдаше от диабет.
Не осъзнавах, че това е нещо,
без която тя можеше да живее.
Тогава усещах, че е необходимост,
че е нещо, от което се нуждаеше.
Тогава баба ми беше всичко за мен
и бях уплашена, даже ужасена,
страхувах се, че има шанс да я изгубя.
Баба ми е диабетичка. Тя е на 76.
Няма вече инсулин. Какво ще прави?
Не знае дали ще оживее. Никой от нас не знае какво ще правим.
Трябва ни помощ и подкрепа.
Хората изгубиха домовете си.
Нямаха храна, вода. Беше ужасно горещо.
Хората правеха каквото трябваше.
Не ми харесва как медиите ни представят.
ПАЗАР УИНН-ДИКСИ
За чернокожите семейства се твърди, че грабят.
МОСТ I-10
За белите казват, че просто търсят храна.
Никога няма да забравя какво видях днес, Тед.
Плячкосване в огромен, поразителен мащаб.
Градът беше опустошен от урагана.
Сега някои от гражданите му правят същото.
Искаме помощ! Помогнете ни!
Няма да се справим. Казахте да ви потърсим ако ни потрябвате.
Молим ви, в името на Господ,
няма никой като вас.
Минаха пет дни и понеже повечето хора са чернокожи,
и в Америка се помага на бедните, на чернокожите,
нека първо се помогне на по-бедните.
Слава на Бога! Знаем, че ще ни помогнеш.
СИ ЕН ЕН УРАГАНЪТ КАТРИНА
Сега е в ръцете на Господ.
Това е расистко.
Джордж Буш не го е грижа за чернокожите.
КОНЦЕРТ В ПОДКРЕПА НА ПОСТРАДАЛИТЕ
Не знаеш къде отиваш. Не знаеш какво следва.
Децата бяха разделени от семействата си.
Семейства бяха разделени, изпратени на различни места.
Преместиха братовчедите ми, защото домът им беше разрушен.
Катрина причини едно от най-големите разпръсквания
на черникожи хора в историята.
Това се е случило по време на робството,
случи се и през 2005-та.
Помня как стоя с мама
и татко в една хотелска стая и се чудя кога ше се прибера у дома...
ЧЕЙС Н. КЕШ 17-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
... стана седмица, две, три, стана месец.
И докато се усетя, живеех в Мисисипи.
Накрая отидох в Хюстън.
ДАНИЕЛ 13-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Бяхме в хотел.
Не можем да останем, защото е скъпо,
какво ни очаква тогава?
ТАРИН 14-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
Къде да идем? Няма връщане назад.
Много хора...
ЛОЛИ 14-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
... за първи път напускаха Ню Орлиънс.
Някои никога не тръгнаха.
Бях в гимназията...
ДУАН 17-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
... и щом осъзнахме, че няма да се приберем у дома,
преместихме се в Далас.
Бяхме там само година, защото просто се преместихме
не по желание, просто нямахме...
ДАМАРИС НА 18 ПРИ БУРЯТА
... изгубихме всичко.
За първи път тогава ме нарекоха "бежанец".
АНТЪНИ 12-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Аз съм от Америка. Разбирате ли?
Това е моята земя, а ме наричат "бежанец."
РАЙЪН 13-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Децата в училище казваха: "Той е бежанец."
"Какво открадна? Плячкосва ли?"
Директорът ме попита дали ще се впиша там.
ХЕДЪР 16-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
Що за въпрос към момиче, което идва
от място, където къщата й е под водата?
"Смяташ ли, че ще се впишеш тук?"
Не, определено няма. Не искам да се впиша.
НАПРЕЖЕНИЕТО В ХЮСТЪН
Напрежението тук бавно нараства.
В училищата избухват конгфликти между деца от Хюстън и от Ню Орлиънс.
ПОЛИЦИЯ НА ХЮСТЪН
Сега полицията казва, че евакуираните от Катрина са били жертви
или извършители в над 20% от убийствата в Хюстън.
Повече от два пъти от процента население, което те съставляват.
СРЕДНО УЧИЛИЩЕ ЛАФАЙЕТ 2005-2006
Беше две седмици, след като се евакуирахме в Лафайет
и не беше лесно да свикна с това място.
Мисля, че...
Пратиха ни на училище твърде рано.
Не помнех нищо от това, на което ни учеха.
Останахме в Лафайет около осем месеца, усещаше се сякаш бяха минали две години.
Хората знаеха, че не можем да се върнем в Ню Орлиънс,
затова се опитваха да направят нещата максимално лесни за нас,
за да е плавен този преход с децата.
Що се отнася до теб, щом започна футбол
в училище и се включи в различни дейности,
ти си беше добре там.
Всъщност, даже не искаше да си тръгваш.
Хората, с които живеехме, не искаха да си тръгваш.
Треньорът ти не искаше да си тръгваш.
Искаше да продължиш с футбола там.
За теб това беше добра терапия.
Децата ми излязоха от ситуацията доста добре.
Как мислиш, че ураганът Катрина се отрази
на семейството и на децата?
Как им се отрази?
Не знам как се отрази на децата,
защото те не казваха нищо.
Нищо не ни споделяха.
Беше едно нормално ежедневие.
Така го виждах, нормално ежедневние. Имам предвид...
Постоянно те питах как си,
как са те и Киара, отговорът беше: "Добре сме."
Особено ти, понеже се заключваше в стаята си,
все те питах дали си добре.
Но не изглеждаше да не си добре.
И да беше така, ти не казваше нищо.
КАФЕ ДЮ МОНД
ОТКРИВАНЕ
Беше голям ден за Ню Орлиънс. Месец след урагана Катрина,
властите пускат хора обратно в три големи квартала.
За някои беше ясно, че градът...
МЕКСИКАНСКИ ЗАЛИВ
... никога няма да е същият...
НЮ ОРЛИЪНС Р. МИСИСИПИ
... но как ще се промени, тепърва ще разберем.
Ню Орлиънс и Френският квартал продължават, независимо от всичко.
Градът ще бъде вече друг,
но доста неща ще си останат същите.
Нещата, които няма да се променят...
за щастие, са места като Кафе Дьо Монд, площадът Джаксън. И...
Има цял списък от знакови места,
които винаги са били тук.
Градът не бе готов да приеме всички ни.
Но имаха нужда работниците да се върнат,
за да възродят туристическата индустрия.
Това е къщата на баба.
Честно казано, ще ми се цялата къща...
не знам как ще бъде...
О, Боже.
Кога се върна в Ню Орлиънс?
Кога ли? Веднага щом отвориха границите на щата,
прабаба ми каза:
"Добре, време е да си ходим у дома. Искам да се върна вкъщи."
Разбирате ме, нали?
Стегнахме багажа и се върнахме у дома.
Какво видя там? - Призраци.
Нямаше никого, беше призрачен град.
Имаше отломки навсякъде.
Мъртви животни. Видях и кучето си, понеже не можах да го взема.
Беше много болезнено преживяване.
Виждах хора, изпълнени с мъка, с наведени глави.
Не знаех как ще се справят.
Не знаех дали ще дойдат по-добри времена.
Навсякъде цареше скръб.
Доколкото си спомням,
доста време беше така всеки ден.
Бях готова да се върна в училище,
затова се върнахме в Ню Орлиънс.
Отседнах в една каравана,
по-късно стана ясно, че е била пълна с формалдехид.
Добре, тоест...
Настаниха ви в каравани, пълни с отрова?
Да, защото бяха много евтини.
Купиха всички тези каравани, които бяха извън строя,
защото бяха пълни с формалдехид.
Пореден удар за жертвите на Катрина.
Тестове са открили наличието на отровни нива на изпарения от формалдехид.
Повече от 500 каравани в Луизиана и Мисисипи,
в някои от тях нивата на тези изпарения превишавали допустимите 40 пъти.
Две години по-късно,
когато лягах по гръб, виждах
едно топче на корема си, появи се от нищото.
Не му обръщах внимание за известно време,
докато не ми се появиха здравословни проблеми.
Отидох на лекар и разбрах,
че е тумор, появил се вследствие престоя в караваната.
Миришеше на смърт.
Край пътя все още имаше трупове,
изкоренени дървета, мъртви кучета, мъртви птици,
червеи нявсякъде, всякакви боклуци също.
Това е миризма, която не се забравя.
Моите хора отидоха да проверят къщата,
още помня, че бях като замаян, казах си:
"Добре. Носят ми играчката, която оставих на шкафа", такива неща.
Помня, когато излязоха от колата,
беше чувал за боклук, дори не беше пълен,
мислех си: "Само това е останало от цялата къща."
Мисля си, че това е само моята стая.
Това беше първият път, в който осъзнах...,
че всичко познато вече го няма.
Ето какво значи никой да не те е питал.
За първи път го изричам на глас.
Всичко, с което си се индентифицирал,
се свежда до един чувал за боклук.
Но всичко става още по-лошо, когато започнеш да осъзнаваш:
"Не е само къщата, а целият квартал."
Този и този вече не живее тук.
Или когато започнеш истински да виждаш
всичките изгубени животи. Това е съвсем различно.
И когато така голяма част от това кой си се определя от родното ти място,
в частност от кой квартал си
и когато този квартал вече не е същият,
онази къща вече я няма, как се отразява това на идентичността ти?
Понякога, след бурята,
ходех в стария си квартал, сядах на верандата.
Цялата къща беше запечатана,
но аз все пак исках да съм там.
Стоях там с часове.
Родителите ми решиха, че е крайно време да се върнем у дома...
затова тръгнахме.
НЮ ОРЛИЪНС
Това е гаражът, всичко, което беше вътре,
колелетата и...
Къщата беше там, но Ню Орлиънс, който познавахме, го нямаше.
Каква голяма загуба.
Помня всички в квартала, как бяхме заедно, преди Катрина.
Кварталът беше неразделна част от нас.
Най-малкото, имахме семейството си.
Имахме общност. Нашите хора, един вид.
Всички в квартала се грижеха за децата ми.
Грижехме се за децата на другия.
Преди Катрина нямаше причина да напуснем квартала,
защото в него си имахме всичко.
Децата играеха на улицата. Беше прекрасно.
В същината си, беше наистина африканско.
Бяхме само чернокожи там.
Само това виждахме и за това мислехме.
Беше наистина лесно и хубаво.
Живеехме по същия начин, поколения наред.
Нищо никога не се променяше.
Но след Катрина...
Разпръсването на чернокожи общества из целия град...
започна да води до, един вид...
отделяне от общността, не бяхме на мястото си.
Сега ни слагаха в пренаселени райони,
където хора, които си пазят територията,
и много държат на произхода си,
сега се настаняват в определени части на града,
защото са били разпръснати или са останали без дом.
Сега наемите по цялата улица
са се вдигнали, нови хора са се нанесли.
Помислете как се отразява на една общност и как я дестабилизира.
НЮ ОРЛИЪНС
По-малко приказки, повече музика. - Да!
Квартал 93. - Номер едно...
Помня как се върнах.
Имаха едни странни къщи. Мислех, че е много странно.
Имаше слънчеви панели върху тях,
а тогава не знаех какво представляват.
Усещах, че искат да го превърнат
в нова общност, пълна с бели хора.
Виждаме как всички тези бели хора излизат
на улицата и си мислим:
"Какво се слува тук?"
Белите ни превземат заради високите наеми,
затова сега кварталът е напълно различен.
Случваше се и преди, но Катрина само ускори този процес.
БЪРБЪН
Усещането за общност в момента е различно в Ню Орлиънс,
защото хората често се местят.
Какво казвах, една година може да си в осми квартал,
а после се местиш в тринадесети.
Не можеш с никого да се сближиш. Може и да поговориш със съседа си,
но няма да е както преди.
Не си у дома си.
Децата не се чувстват у дома си, както беше преди бурята.
Когато се върнах след Катрина,
логично си мислех, че всичко ще е по старому.
Но след като братовчедите ми не се върнаха
се чувствах самотен, беше ми скучно.
Просто обикалях Ню Орлиънс, ходех там,
където родителите ми ме бяха приютили, когато бях малък.
Майка ми не харесваше съседските деца, с които се събирах.
Тогава се запознах с Джакуез.
ДЖАКУЕЗ 14-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Накратко му викахме Джак.
Помня, един ден се карах с друго дете на автобусната спирка.
Казвам ви, поводът не беше сериозен.
И тъкмо, когато щяхме да се сбием,
Джакуез, само защото бяхме от един квартал и познаваше родителите ми...
застана пред мен и ни разтърва.
След това ми стана като брат.
Беше от малкото, които говореха за колежа.
Майка ми винаги беше имала камера у дома,
един ден я взех и започнах да снимам разни неща из квартала.
12 МАЙ, 2006-ТА
Обичам те.
И аз те обичам.
12 МАЙ, 2006-ТА
РАЦИ
Това е луда работа.
Ще е готино. Просто ледено.
12 МАЙ, 2006-ТА
Да, какво става с него?
12 МАЙ, 2006-ТА
Какво има? - Раци и скариди.
12 МАЙ, 2006-ТА
Джак ми даваше вяра, че мога да постигна всичко, стига да го поискам.
Беше толкова горд, когато завърших колежа.
Което е...
Едуард тъкмо завърши. Уейн, Том, Клак, всички от семейството. Шак.
Той и Том веднъж купиха трико.
И Джак!
Насилието в Ню Орлиънс достигна до всичко.
Хора от различни квартали се съюзиха,
тоест имаше нови хора там,
които се опитваха да се докажат, да завоюват територия,
но тук идваха хората, които вече я притежават:
"Не, човече. Това тук си е мое."
Имаше много престрелки.
Много престрелки, насилие, сбивания.
Малки деца, които си мечтаеха да станат убийци като пораснат.
Виждаха приятелите си с пистолет и се възхищаваха.
Децата днес искат да са истински.
Това е положението. Искат да са гангстери.
Не казват, че си мечтаят да са нещо друго.
Просто искат живота на бандити.
"Слагам си качулката. Сега съм част от квартала."
Но сега, след бурята...
сякаш не е нужно да живееш този живот, в този свят.
Не трябва да живееш в квартала.
Но все пак може да те застигне насилието в Ню Орлиънс.
Всичко е толкова хаотично.
Може да се случи по всяко време.
Полицията е повикана на ъгъла на Уитни Авеню
и Лендри Стрийт около обяд вчера.
Там намират 23-годишния Джакез Йънг, мъртъв в автомобила му.
ШЕФИР
Друг 20-годишен мъж е откаран в болницата.
И двамата са простреляни неколкократно.
Свидетели казват на разследващите, че са видели няколко души
в бял F-150 да спират до колата и да стрелят.
Това ме нарани. Наистина, наистина много.
Сякаш...
Не знам. Мисля, че...
Сякаш там, откъдето идвам, просто знаем.
Знаем, че не ще остареем заедно с някого.
Знаем, че някой ще падне жертва
на тази масова система на насилие,
на наркотици. Просто го знаем.
Но не мислех, че това ще е Джакуез.
Мислех, че щом може да се случи с него, може да се случи и с мен.
Разбирате ли?
Бях тъжен, но по-скоро бях ядосан,
че позволихме това да му се случи.
Като казвам "ние", имам предвид квартала.
Тоест, обществото, Америка. Това е...
Наистина ме вбеси, ядоса ме много.
Защото живеем в такива условия.
Живеем в условия, в които някой като Джак,
може да бъде застрелян на улицата.
СГРАДА НА МЕРЦЕДЕС БЕНЦ
Бъкълс!
Как си, Бъкълс? - Ей, Снапчат!
-Не е Снапчат. -Бъкълс.
АВАРИЕН ИЗХОД
Изглеждаш уморен зад камерата. Снимай всички.
Нека видя? Ще ви снимам всички, защото изглеждате уморени.
Три месеца след смъртта на Джакуез...
ми предложиха работа като учител.
Как сте, ученици?
Да съм покрай тези деца имаше лечебен ефект.
Имаха толкова енергия, у тях виждах толкова много надежда.
Интро, първи дубъл.
Чакай, чакай. Изглеждаш добре!
Не още.
Веднага щом започнаха да се снимат едни други, това ги заплени.
Да направим сесия.
Тихо на снимачната площадка.
Кое е най-лошото нещо, което ти се е случвало?
ИЪН 4-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Предполагам... не знам.
Предполагам, че е Катрина.
Бях малко уплашен, защото...
И 3-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
... не знаех дали ще оцелеем.
ДЖАЙРЪН 3-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Изнервих се, уплаших се.
Добре. Снимаме. Кой е това?
Беше ясно, че тези ученици преживяват много,
особено извън училище.
Калвин, първи дубъл.
КАЛВИН 3-ГОДИШЕН ПРИ БУРЯТА
Снимаме.
Здравейте! Казвам се Калвин Бакстър. Ходя в гимназия Една Кар.
Разкажи ми за онази нощ.
Какво се случваше?
Отидох до магазина. Купих си малко марля.
Излизам навън. На улицата съм
и изведнъж един полицай започва да стреля по мен.
29.8.2018
Ето ми го сърцето, точно на това място.
Куршумът е на около три инча. А можеше да ме улучи в сърцето.
И, по дяволите, сам отидох до болницата.
Колко пъти се стреля?
Стреляха по мен около 17 пъти.
А колко пъти те улучиха?
Веднъж. - Господ те пази.
Да. Това ме накара да си взема пистолет,
защото имам чувстото, че трябва да се защитавам.
Не знам кога нещо ще се случи,
затова го държа у себе си.
Дори на 15? - Дори на 15. Няма значение.
Всичко, през което си преминал,
вече не усещаш болката.
Свикнал си с тези неща, казваш си: "Майната му."
Не усещаш нищо. Не ти пука за нищо.
Как се отразява на едно дете?
Травматизира го. Прави ги коравосърдечно,
всичко се промени след Катрина.
12 МАЙ, 2006-та
Трябваше да построят всичко наново.
И много сгради...
12 МАЙ, 2006-та
... имаше много младежки центрове преди Катрина.
Сега няма толкова много.
А това какво значи?
За много деца там няма подкрепа.
Няма къде да идат след училище и да се занимават.
Все повече отпадат от училище, все повече влизат в затвора.
Наскоро построиха нов затвор. Пълен е с непопълнолетни гангстери.
Видях деветгодишен да пуши трева...
Трябват им повече работни места, младежки центрове, повече ментори,
повече терапия, повече подкрепа.
Край.
Добре.
ОХРАНИТЕЛ В ГИМНАЗИЯ
Когато работиш с младежи в Ню Орлиънс...
Това, което е... - Да се обади Блейн, моля.
Кажете. - Излезте навън, отзад.
Нещо става. - Да спираме.
Хайде, Родни. Да тръгваме.
Просто излязох и разтървах двама, които се биеха.
Не! Дръпни се! Остави ме намира!
Ела тук. - Не! Остави ме намира!
Не разпознавах собствената си травма и тази на съучениците си.
Когато я видях, щом станах учител, беше очевидно, че тези деца
изпитват същото, което аз
и приятелите ми изпитвахме в училище.
Нещата за тези деца само ставаха по-зле,
бях изумен, че няма как да им се помогне.
Керъл Картър, Децата на Катрина, първи дубъл.
Винаги имаме идеята...
КАРОЛИН КАРТЪР
... и това много ме дразни, че някакси
трябва да "възстановим" тези деца.
Не е нужно. Всичко е наред с тях.
Как помагаш на някого да се почувства в безопасност? Това е много важно.
Живеят на места, където не се чувстват в безопасност.
Ходят на училище и не се чувстват сигурни.
Какво причинява това на децата ни?
Съсипва им психиката, здравето им.
А те, знаете,
как човек учи, когато е травматизиран
и е постоянно на тръни?
Тялото ти нонстоп произвежда тези хормони.
И човек е в режим на застой.
Този застой е травмата, това състояние, в което човек е все на тръни.
Това е лимбичната система на човека,
която причинява диабет, сърдечни заболявания,
високо кръвно налягане и бъбречна недостатъчност.
И всякакви други проблеми, с които децата трябва да се справят.
Когато говорим за поведението им,
то се дължи именно на това състояние.
Всеки, останал в това състояние, колкото са били децата ни,
ще е гневен и ще има поведенчески проблеми.
Ще реагира по същия начин като тях.
Те не са по-различни.
Всичко им е наред. Правят това, което телата им
им казват да правят и това е, което травмата причинява на хората.
И аз се чувствам така.
Никога не мога да го изкажа напълно,
но така се чувствам.
Това ми е четвърто междучасие. Те също са в междучасие...
Това е Куани. Куани, кажи: "Здравейте!".
Здравейте. - Здрасти.
Това е моят клас. Това е Кайла.
Всеки си върши работата. Кайла, какво правиш?
За да мога да се справя с ежедневието,
съм потискал тези неща, разбирате ли?
И трябваше да видя как учениците ми
се борят с това, за да го осъзная.
Като ги погледна и видя пред какво са изправени...
ми се къса сърцето.
Аз съм Шантрел Паркър, на 16 съм...
ШАНТРЕЛ 5-ГОДИШНА ПРИ БУРЯТА
... и съм от Фишър Проекти.
Семейството на 20-годишната Шантрел Паркър
и 20-годишния Джаванте Лампкин
се опитва да приеме смъртта им.
Двамата са застреляни, а труповете им изгорени до неузнаваемост в Алжир.
Още си мисля, че беше сън,
от който ще се събудим.
Кеуон Карто казва, че е израснала с 18-годишната Шантрел Паркър,
която беше убита заедно с Джаванте Лампкин на 29 юли.
Тя казва, че Лампкин е бащата на двете деца на Паркър.
Какво е да си единствено дете?
Означава да получаваш всичко, което искаш
и да спиш спокойно.
Искам да уча за психолог.
Защо искаш да станеш психолог?
Защото искам да помагам на хората,
защото аз самата съм преживяла много
и знам какво е да нямаш
никаква подкрепа и с кого да споделиш.
Как се чувстваш като си нямаш никого тук?
Усещаш, че няма кой да те подкрепи.
Нямаш любов. Никой не те обича,
а на човек му трябва подкрепа, когато е тъжен.
Да.
Тревожността в Ню Орлиънс
се свежда до това само да идеш до колата
или дори просто да се возиш в кола,
да спиш до прозорец, просто да живееш...
Това... Това може да те побърка.
А после ходя на места, на които
това го няма.
Обичам си града, но се чувствам
най-неспокоен, когато съм в него.
СТРАНИЧНО ОГЛЕДАЛО
Нищо не ме успокоява така, както семейството ми.
ШРИВПОРТ
Крайната цел е отдясно.
Когато дойдох за последно, Тина ми каза, че всички й липсват.
Пристигнахме.
Върнахме се.
Реших да събера всичките си братовчеди.
Здрасти.
Как си, малката?
Взехме всички с нас.
Да.
Реших, че ще ни се отрази добре.
Тина ще се радва да види всички.
Знам. - Ерика.
Е, как се казвате?
Не бях срещала... - Тя каза: "Как се казвате?"
РайРай, Кай. - Добре, Кай.
Как си, братле?
Как е?
Ела, момче. Ще стане голям купон.
Трудно е да се говори за Катрина,
защото се изисква да проявиш някаква доза уязвимост.
Знаете...
НЮ ОРЛИЪНС
... да си признаеш, че ти се е случило нещо лошо.
Ако не можеш да си уязвим, как лекуваш травмата?
УЛИЦА ШЕНИЕ
Минаха десетилетия след Катрина.
НОАР 'Н НОЛА
Толкова много се натрупа...
КЪМ НЮ ОРЛИЪНС
... докато не се говореше за това.
КРЕОЛИТЕ
Да мога да разкажа историята си
беше част от възстановяването ми,
да се излекуваш от нещо, за което не си знаел, че трябва да се лекува.
Ню Орлиънс е африкански град.
Ние говорим много, седим около огъня,
разказваме си истории, които поколенията предават на следващите.
Беше лечебно.
Катрина се превръща в народна приказка...
а ние сме разказвачите.
Като разказах историята си,
това вдъхнови много други също да го направят.
Това ги кара да искат да говорят още повече, защото знаят, че не са сами.
Смятам, че никой толкова млад човек не бива да преминава през такъв ужас.
Искам... опитвам се да се променя.
Искам по-добър живот. Да имам семейство.
Когато гледам клиповете...
О, не, човече.
Ще се справиш, но трябва да имаш вяра.
Опитвам се да бъда най-добрата версия на себе си.
Искам да уча нови неща,
това ме кара да продължавам напред.
Има неща, които искам да постигна и места, на които искам да ида.
Пораснах вече, вижте ме само. Успях.
След всяка нова диагноза
след като диабетът се появи,
и всички онези различни неща, просто се старая да не мисля за това.
Какъв ли щеше да е животът ми сега, ако не бях оставала в онази каравана?
Не си разказвам историята,
защото не искам никой да ме съжалява.
Не искам да съм пациентът с рак.
Искам да ме погледнете
и да видите коя съм всъщност.
Коя бях преди да се разболея.
Искам просто да бъда себе си.
ДА ЖИВЕЯ ПРЕКРАСНО
Когато всичко около теб се случва така,
че да не ти позволи да оцелееш,
устояваш тогава, когато събереш сили и да си помогнеш сам.
Понякога ми се струва, че устойчивостта се използва като инструмент,
понеже искат хората да си мислят, че всичко е наред.
"Тези хора са добре, силни са."
"Вижте какво са преодолели."
Трябва да го казвам на себе си, че устоявам.
Правя го за себе си, а не за вас.
Това е цялата идея да се казва, че Ню Орлиънс е съграден наново.
Но не е така.
Дори и да сме устояли, не можем никога да си върнем изгубеното.
Забавлявахте ли се? - Да.
Съжалявам, но съм твърде секси за телевизията.
Добре, миличък.
ЯКА-МЕЙН
Превод на субтитрите: Ния Узунова