Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Juče je bila propast.
Danas, katastrofa.
Naš voljeni Nju Orleans, gde je Katrina najjače udarila.
Dva nasipa koja su zadržavala
vodu jezera Pončartrejn su probijena.
Dok se voda podiže po gradu, nema neposrednog odgovora
kada i kako će ponovo biti ispumpana,
ili šta će ostati.
Sve što je Nju Orleans ikada bio, večeras je u opasnosti od potapanja.
OBALSKA STRAŽA SAD
RASELJENI
ŠKOLSKI AUTOBUS
KATRININA DECA
Čestitke, Nakvanta.
To sam ja.
Pre oluje, ništa nije bilo bolje nego biti sa porodicom.
Posebno sa rođacima.
Još uvek se sećam poslednjeg puta.
BATON RUŽ - LAFAJET NJU ORLEANS
Avgust je 2005. godine i leto se bliži kraju,
to znači samo jednu stvar.
Proslava povratka u školu kod Tine sa svim rođacima.
Tinina kuća je bila tačka okupljanja za svu decu u mojoj porodici,
jer je imala četvoro dece koji su bili moji najbolji prijatelji.
Kao da je bilo juče, još se sećam tog vikenda
svi moji rođaci i ja smo napolju, igramo se, šalimo,
i smejemo bez ikakvih briga.
Tina je spremila svoj specijalitet, pilav sa umakom.
Još se sećam kako je mirisalo.
Mora da smo se igrali napolju satima, dok nisu upalili ulična sveta.
Kad smo ušli unutra i jeli, skupili smo se u jednoj sobi
da uživamo u društvu, pre nego što roditelji dođu po nas.
To je vaš dečak!
PRODAVNICA SIRKL
Vidimo se. -Nikad ne bih pomislio
da će to biti naš poslednji put u toj kući.
Dobro.
Od oluje,
izgleda kao da su svi nastavili dalje.
U Americi, posebno tokom katastrofa, na crnu decu niko ni ne pomisli.
S uraganom Katrina nije bilo drugačije.
Već su ih pozvali... -Nakon tolikog gubitka,
zašto niko ne pita da li smo dobro?
Niko nikada nije pitao decu kako su.
EDVARD BAKLS MLAÐI 13 GODINA TOKOM OLUJE
Zato sam ja pitao.
Da. -U redu? Sijera,
"Katrinina deca", prvi pokušaj.
Loli, intervju, "Katrinina deca", prvi pokušaj.
Imao sam 11 godina,
prvo čega mogu da se setim, je da su me probudili.
Prvo čega se sećam
su noge koje trče hodnikom...
i moja mama kaže:
"Ustaj, ustaj, ustaj. Moramo da idemo."
Tako nešto je stvarno teško zaboraviti.
U petak sam bio u školi, išao hodnikom sa prijateljima.
Do ponedeljka sam bio na vrhu jebenog krova.
U kući moje majke plač. U kući moje bake plač.
Naša kuća je uništena.
Bilo je to baš previše. Čak i meni koji sam mlad,
nije mi bilo stresno kao mojim roditeljima,
ali sam bio... Nije mi bilo prijatno.
Nisam... Nisam mogao da razmišljam kako treba.
Jesi li imala prilike da sa nekim o tome pričaš?
U školi? Kao savetovanje ili slično?
Ne.
Počeo sam da intervjuišem ljude i nisam znao šta radim,
ali sam bio u fazonu: "Ova priča mora da se ispriča."
U redu. Snimamo?
Da.
Dobro. "Katrinina deca" - Beti Bakls,
Beti "Spremna" Bakls, prvi pokušaj.
Što si uplašena i ozbiljna?
BETI BAKLS
Ne znam. Mislim, samo sam... -Neće biti strašno.
Nisam uplašena.
Dobro. Samo... samo se predstavi,
kaži svoje ime,
ime i ko si ti.
Dobro. Kako misliš "ko sam?" -Da.
Da sam... tvoja mama? -Da.
EDVARD BAKLS STARIJI
Tata, kao roditelj, čega se sećaš dok se
uragan Katrina približavao, ceo taj događaj
tokom uragana Katrina? -Dobro pitanje.
Jer, moja porodica i ja,
odlučili smo isprva da ćemo svi da ostanemo.
Znaš, da ćemo... da ćemo to pregrmeti.
Ali tog jutra, poslednjeg dana, kad smo mogli da pobegnemo,
supruga i ja smo se predomislili, a ona je rekla:
"Mislim da je bolje da odemo." Nisam ni hteo da se suprotstavljam.
Rekoh, dobro, da se spakujemo pa ćemo da idemo.
Slušala sam o oluji, otprilike nedelju ili dve.
Onda je Rej Negin došao i rekao
da se sa olujom ne igra,
i zamolio da sklonimo porodice odavde.
Pa sam rekla tvom tati: "Moramo da odemo."
GRADONAČELNIK NJU ORLEANSA
Dame i gospodo, voleo bih da imam bolje vesti,
ali smo suočeni sa olujom od koje su mnogi od nas strahovali.
Ne želim da stvaram paniku, ali želim da građani shvate
da je ovo jako ozbiljno, na najvišem nivou,
i da... i zato smo preduzeli ovaj nesvakidašnji potez.
ČEKA SE PRES KONFERENCIJA GRADONAČELNIKA NJU ORLEANSA
Ne možemo samo tek tako da odemo.
Nemamo prevoz. Živimo od plate do plate.
Nije baš da možemo samo tek tako da odemo.
20. AVGUST 2005.
Čeka se oluja?
Hoćeš da čekaš oluju? -Ne.
Uragan. -Šta se radi? Ljudi se spremaju
za uragan kao da to nije ništa.
Moje mišljenje o uraganima...
MIDSITI AB 13 GODINA TOKOM OLUJE
...razmišljao sam, uvek će ih biti.
Izgleda da će stići do Nju Orleansa,
a onda skrenuti u poslednji čas.
Moja baka je uvek govorila...
MIŠA 12 GODINA TOKOM OLUJE
...da je Donje deveto naselje ispod nivoa mora.
Da ne možemo tu da ostanemo.
Pakovali smo se i sećam se...
SIJERA 9 GODINA TOKOM OLUJE
...da je nešto bilo drugačije, iako to tada nismo znali.
Sećam se da sam pakovala torbu
i stavljala neke fotografije koje su visile u mojoj sobi,
što nije nešto što obično radite
kada mislite da se brzo vraćate.
Čak nismo ni shvatali ozbiljno.
Sećam se, jednom,
bio sam u naselju Lafit zbog uragana,
a oni su imali komšijsku zabavu za uragan.
Stvarno su imali i di-džeja. Svi iz naselja
su bili tamo, igrali, jeli.
A uragan je stigao sutradan,
pa smo... znate... odmah smo prestali,
za slučaj da se nešto dogodi.
Ali smo znali uvek da se neće desiti. Ništa se uopšte neće desiti.
Bićemo dobro. -Moja baka je govorila:
"Spakuj nešto odeće. Samo spakuj nešto odeće."
"Uzmi sve što ti treba, spakuj neku odeću."
Stvarno mislim da smo moji prijatelji i ja,
da smo, opet,
mislili da će to biti brzo, kao jedan-dva,
trajaće dva ili tri dana, a onda se vraćamo nazad.
Bilo je te... nevinosti koja se tada osećala, kao,
da ne misliš stvarno da će to biti nešto strašno.
Bili smo u zgradama projekta Lafit,
braća i ja smo se igrali napolju sa ostalom decom.
Mogla sam da osetim, neki, stvarno hladan vetar.
Bilo je vetrovito. Vrlo, vrlo vetrovito. I bilo je stvarno, stvarno hladno.
Otišao sam te nedelje u crkvu, dan pre oluje.
Sveštenik je bio... Nikad to neću zaboraviti.
Gledao je mog oca u oči.
I rekao: "Svi se evakuišete danas, tako?"
Tata: "Ne." A sveštenik je samo gledao.
Dok smo odlazili, gledao nas je čudnim pogledom.
Osvrnuo sam se,
a sveštenik je izgledao, kao da je zbunjen.
Taj dan neću zaboraviti nikada.
Probudili smo se te nedelje, a mama se razletela po stanu,
govoreći: "Hajde, odlazimo. Ne pitam hoćeš li."
"Govorim ti da odlazimo."
"Idemo odavde i otići ćemo nekud."
Moja mama je ta koja ima te snove,
a ponekada se ti snovi,
manifestuju u nešto u okviru porodice.
Ona je baš duhovna.
Kada je to rekla, bilo je poput:
"Bog nam kaže da odemo," niko nije postavljao pitanje.
"Moramo da idemo."
"Idemo odavde. Počni da se spremaš. Moramo da idemo."
I onda su svi počeli da se spremaju.
Deca nisu izgledala zabrinuto zbog oluje
jer valjda nisu shvatali koliko je oluja bila ozbiljna.
Požurili smo u auto,
poneli smo samo odeću za jedan vikend.
Morali smo ranije da odemo,
ali u tom trenutku bilo je nečeg nadrealnog.
ČEKA SE IZJAVA GRADONAČELNIKA
Grad Nju Orleans mora da se pripremi...
OPASNOST: URAGAN MOGUĆ GUBITAK ŽIVOTA
...za mogući najveći
i trenutno najjači uragan brzine 280 km/h.
DO SADA: 3 OLUJE KATEGORIJE 5
U SAVREMENO DOBA AMERIKE
Sada nema sumnje da pričamo o...
OČEKUJE SE UDAR BLIZU GRAND AJLA
...nasipima koji će biti preplavljeni. -Tako je.
Delovalo je kao da je grad u nekom izbezumljenom stanju.
Ljudi su na pumpama satima. Pumpe su pretrpane.
Ljudi psuju, viču,
svima se vidi nesigurnost, a na licima strah.
Zvučalo je, kao da je napolju apokalipsa, znate,
ali sam ignorisao.
A onda je nestalo struje.
Sedeo sam, slušajući svu tu kišu.
Čuo sam razne životinje napolju, kao da plaču.
Kiša, vetar, sve to zajedno.
Otišao sam u krevet sa tatom, jer sam se plašio.
Ali se sećam pogleda napolju, van kuće,
jer smo imali komarnik na toj strani kuće.
Gledao sam sve te stvari kako proleću,
a drveće je izgledalo kao da će ga iščupati.
Tada sam stvarno shvatio da ovo nije igra, znate?
Sećam se da je bilo jako kasno.
Mora da je bila skoro ponoć.
Bila sam budna sa mamom i sa svojom braćom,
i čuli smo jaku, jaku buku, nalik na eksploziju,
kao jak udarac, nešto tako. Bilo je vrlo glasno.
Šta je to bilo?
Nasipi. Popucali su.
I... ne znam.
Onda je sve postalo mirno i otišla sam da spavam.
Kada sam se probudila,
jedan od ujakovih prijatelja lupao je mami na vrata.
Ona je izašla napolje, a sve je bilo poplavljeno.
Dok se oluja približavala Nju Orleansu,
moja porodica i ja smo bili na putu.
Ono što je trebalo da bude vožnja od dva sata, pretvorilo se u 13...
BIBLIJA
...zbog gužve u saobraćaju.
Roditelji su mi bili uplašeni i napeti.
Bilo je vruće, i bilo je strašno mračno.
SKLONIŠTE ZA EVAKUACIJU OD KATRINE 8 KM
Sećam se da smo stali u tom vrlo ruralnom delu,
jezivom gradu južne Luizijane.
Otvorili su buvljak da bude sklonište...
SKLONIŠTE ZA EVAKUACIJU
...za ljude koji dolaze iz Nju Orleansa.
Ne znam da li zbog toga što sam bio veoma iscrpljen,
ili što sam možda tada bio i malo uplašen.
Ne znam, sve mi je zamagljeno.
Sećam se da smo otišli u ugao,
da su sva deca legla na veoma tvrd pod.
Sve vreme, mislio sam na Tinu i na svoje rođake.
Oni su ostali u Nju Orleansu.
Te noći moji snovi su bili ludi.
Sećam se buđenja, i novinari su bili tamo.
Neko iz lokalne stanice je bio tamo.
Sećam se da su izvukli
televizor, nalik onom iz 90-ih,
kad ste u školi, a slobodan je dan,
a nastavnica onda izvuče televizor.
Izvukli su televizor za nas da bismo videli vesti.
Sećam se
poplavljenog Nju Orleansa.
Onda sam video da je poplavljena i radnja "Sirkl."
To je bio Tinin kraj. To je kraj mojih rođaka.
Bio sam mali i mislio sam:
"Ako je ceo kraj potopljen onda su i moji rođaci."
Sećam se, pitao sam nekog od odraslih:
"Čekajte, ako je sve pod vodom,
šta se desilo sa ljudima koji su ostali tamo. Gde su oni?"
A ona je, onako,
pogledala me mrtva ozbiljna pravo u oči i rekla:
"Svako ko je ostao u Nju Orleansu je mrtav!"
Počeo sam odmah da plačem. Samo sam počeo da plačem.
Gledajući televiziju, to što je ona rekla, izgledalo je kao istina.
Policijska centrala.
Pošaljite mi nekog, gospođo. Umreću na ovom tavanu.
Voda je počela da raste do tavana, i ja ću se udaviti tu, gospođo.
Ima li načina da se popnete na krov ako treba?
Zarobljena sam na tavanu,
sa svojom mlađom sestrom i sa mamom,
voda je svuda u kući.
Voda je visoka skoro tri metra, a mi pokušavamo da izađemo.
Imamo i bebu. Petoro nas je. Veoma smo uplašeni.
Otvorili smo tavan. Probili smo rupu u tavanu.
Helikopteri prolaze pored nas.
Helikopteri prolaze pored nas, ali neće da se zaustave.
Sedimo na tremu, gledamo kako voda raste,
nemamo načina da izađemo, niti išta. Voda samo raste.
U Nju Orleansu, mislim da jedna od stvari koje smo imali
kao prednost je porodica...
toplina doma, znate.
Naše kuće su veoma udobne. Mi smo vrlo gostoljubivi.
Kuće mirišu na dobru hranu.
Tinina kuća je bila takva za mene.
Znao sam koliko je udobna i koliko je topla bila.
Znate šta mislim?
To mi je bila jedna od omiljenih.
A ovo smo ja, Kventin, Kijara, Širli, a u pozadini je moja mama.
A ovo je u kući.
Ovo je jedna od kuća u kojoj je Tina boravila pre Katrine.
Kao što vidite, imala je lamperiju...
Halo? -Šta se radi, Tina?
Hej, čoveče. Šta se dešava?
Godinama nisam video Tinu i rođake.
Čak iz Šrivporta mogu da namirišem Tinin pilav sa prelivom.
ŠRIVPORT, LUIZIJANA
Šta se dešava? -Zdravo, dušo.
Šta ima? -Gospode, nadam se...
Dečko, nisam baš za kameru. A ti me snimaš.
Klasik Nju Orleansa.
"Big šots", znaš šta mislim? -Da.
Pogledaj. Hajde, sad. Dođi sa tim.
ROÐAKA TINA
Nismo znali... -Pijem ga toplog.
Čak ne mora da se ohladi. Pijem ga toplog. Kunem se.
Kao što sam rekla, bilo je...
to je bio deo moje depresije, bila sam usamljena i nostalgična,
prestala sam da se češljam, bukvalno.
Postala je tako gusta i teška,
pomislila sam kako nikog ovde ne poznajem.
"Ne treba mi sve to češljanje i održavanje kose."
Postala sam kao pustinjak u kući. Znate šta hoću da kažem?
Mislila sam, pustiću kosu na prirodno.
Dobro izgleda.
Kada se oluja stvarno desila...
ŠIRLI 10 GODINA TOKOM OLUJE
...mislim da su svi spavali ili se tek budili.
KENEDI 3 GODINE TOKOM OLUJE
Odjednom, osetili smo da se kuća samo...
KVENTIN 11 GODINA TOKOM OLUJE
...zvučala je kao voz. Treslo se, ljuljalo, znate?
Muž mi je rekao da pogledam kroz prozor.
Voda je bila na prozoru, bili smo okruženi vodom.
Bili smo okruženi vodom.
Kada je voda počela da nadire, jedina stvar na koju sam mislila
je bila da sam, znate, opčinjena, valjda,
time kako je izgledalo, izgledalo je kao u filmu.
Voda je nadirala, a mi smo pokušavali da se popnemo.
Trčali smo u zadnji kraj.
Ali bukvalno, sedeli smo na krevetu, a voda je bila ovako,
dok smo sedeli na krevetu. -Dođavola.
Nečiji pas, taj pas je plutao.
Pas je bio mrtav, plutao je na vodi.
Dođavola. -Plutao je oko naše kuće,
ili tako nešto.
Mislim da su svi pokušavali da pronađu mentalni mir,
da se suoče sa onim što se dešava.
Jasno. -I rekla sam:
"U redu. Da pevamo."
I to smo radili. Pevali smo himne. Pevali smo bluz pesme.
Oformili smo naš mali hor, i prosto smo pevali.
I tokom dva dana, dok je svet mislio
da niko nije ostao u Nju Orleansu ili Katrini, bili smo na našem tavanu.
Čamac je ušao u dnevnu sobu...
SPASAVANJE
...jer se ceo prednji deo kuće urušio ili tako nešto.
I izašli smo.
Bila je zaista jeziva tišina
i mislim da su svi bili obuzeti i zatečeni...
SREDNJA ŠKOLA
...time kako je grad, njihov komšiluk pod vodom.
Voda je bila tako duboka da ste videli samo vrh znaka za stop.
Bila je mrtva tišina.
Niste čuli ni ptičice, ništa.
Kao ono što ste čitali u Bibliji o velikom potopu,
i beše samo voda.
Okruženi ste vodom, znate?
I tražite tu golubicu
da dođe i kaže da ima suvog tla ali nigde ptice na vidiku.
I pogledala sam iza sebe, i videla
da je moja kuća jedina koja nije srušena.
Lično, mislio sam da ću umreti.
Znate, nameštaj je plutao.
Ako pogledate napolje, ništa ne vidite.
Kao da ćemo umreti. Umrećemo ovde.
Ali, tako je kako je, znate? Ostali smo odsečeni.
Nismo bili na jedan dan, ili nismo bili ovde 12 sati.
Bili smo ovde tri dana. Bili smo gore tri dana.
Onda su nas odavde spasili i odveli
na mesto nalik koncentracionom logoru. Znate na šta mislim?
Nikada se ne bih borio za ovu zemlju.
Ne zavisim od nje. Ne mogu da se oslonim na nju.
Nikada se ne bih borio za nju, prosto zbog snage uragana Katrina.
To sam odlučio sa 11 godina.
DOBRO DOŠLI U NJU ORLEANS
A voda, mislim, voda je tamo.
I izašla sam i kazala: "Šta?"
Gledala sam unaokolo, i rekla: "Šta?" Čula sam vriske.
30. AVGUST 2005.
Dečko pored nas je imao čamac.
Ne znam odakle mu, ali imao je čamac, i rekao je:
"Odvešću vas sve do mosta."
Otišli smo u kongresni centar...
i bilo je... čudno.
Videla sam mrtvog čoveka na ulici. Bilo je strašno.
KONGRESNI CENTAR
"Hoću li i ja umreti?" Počela sam da preispitujem stvari.
Mogla sam da namirišem... fekalije,
smrad je dopirao iz kupatila, a ljudi su izgledali
prosto tužno, jako tužno.
Ne znam. Mislila sam: "Ja ne treba da budem ovde."
Tako sam se osećala. "Šta? Ovo nije stvarno."
Ne želim da plačem.
Izvini. -U redu je.
Samo polako.
U redu je. Čekaj. Samo čekaj.
Jesi li nekada ranije pričala o tome?
Ne, nisam.
Zašto, šta misliš?
Ne znam. Niko me nije pitao.
Da napravimo pauzu?
Druže, jesi li dobro?
Umoran sam, čoveče.
Snimaj me. Smestili su nas da ovde živimo, druže.
Ovde su bebe, i nema sanitarnih uslova!
Ovde je loše!
Deca izgaraju od temperature! Vodite nas odavde!
Nekoliko ljudi je umrlo ovde...
POSLEDICE KATRINE NEZABORAVNO DETE
...ne želim da budem jedan od njih.
Kažu šta će uraditi, ali ne rade ništa za nas
da nam pomognu da preživimo i živimo, znate?
Treba nam pomoć. Ovo je jadno.
Jadno i sramotno što su svi ti ljudi tamo,
ima preko 3000 ljudi bez doma, bez skloništa.
Šta će da urade? -Mislim da se nisam mnogo...
Šta da radimo? -...premišljala. Videla sam kameru,
prišla im, i u suštini samo...
ARIJANA 9 GOD. TOKOM OLUJE
...sam jako približila lice kameri,
i elokventno govorila. Govorila sam.
U suštini, tada sam bila glas mnogo ljudi
koji nisu mogli ili nisu hteli da govore u svoje ime.
Osećala sam da su okolnosti
bile u potpunosti neprihvatljive, da nisu bile kul.
Mojoj baki je ponestalo insulina, bukvalno,
a baka je bila dijabetičar.
Ali nisam shvatila da je to nešto
bez čega ne može.
Osećala sam tada da je to bila potreba,
da je to nešto što joj zaista treba.
U to vreme, baka mi je bila sve,
i bila sam zaista užasnuta,
i zaista uplašena na pomisao da mogu da je izgubim.
Moja baka je dijabetičarka. Ima 76 godina.
Nestao joj je insulin. Šta će da radi?
Ne zna hoće li živeti ili umreti. Ne znamo šta ćemo da radimo.
Treba nam pomoć i podrška.
Ljudi su izgubili domove.
Ljudi nisu imali hrane, vode, bilo je đavolski vruće.
Ljudi su radili ono što su morali.
Mrzim način na koji su nas predstavili u medijima.
VIN-DIKSI SUPERMARKET
Prikažu crnu porodicu, kažu da pljačkaju.
MOSTOVI I-10 PREKO JEZERA
Prikažu belu porodicu, onda traže hranu.
Nikada neću zaboraviti stvari koje sam danas video, Tede.
Pljačkanje u razmerama koje su zapanjujuće, neverovatne.
Grad je uništen uraganom.
A sada ga uništavaju neki od građana.
Hoćemo pomoć! Hoćemo pomoć!
Nećemo uspeti. Rekao si da pozovemo ako nam trebaš.
I tražimo od tebe, u Isusovo ime,
jer nema nikoga kao što si ti.
I prošlo je pet dana jer smo većinom crnci,
a način na koji Amerika pomaže sirotim crncima,
je sa najmanje volje i što je sporije moguće.
Blagosloven nek' je Bog. Bože, znamo da ćeš naći načina.
URAGAN KATRINA
Sada je u Božijim rukama.
To je rasistički.
Džordža Buša ne zanimaju crnci.
HUMANITARNI KONCERT KATRINA
Ne znate gde idete. Ne znate šta je sledeće.
Deca su odvajana od porodica.
Porodice su razdvajane, i poslate na nasumična mesta.
Moji rođaci su raseljeni jer su im kuće uništene.
Uragan Katrina je uzrokovao jedno od najvećih raseljavanja
crnaca u istoriji.
To sranje se dogodilo dok je trajalo ropstvo,
a takođe i 2005. godine.
Sećam se da sam sedeo sa mamom
i tatom u motelu i pitao se kada ćemo ići kući...
ČEJS N. KEŠ 17 GODINA TOKOM OLUJE
...i jedna nedelja se pretvorila u tri nedelje, pa u mesec.
Sledeće što znam, živeo sam u Misisipiju.
Završio sam u Hjustonu.
DANIJEL 13 GODINA TOKOM OLUJE
Bili smo u hotelu.
Ne možemo više ostati u skupom hotelu,
i šta će se desiti?
TARIN 14 GODINA TOKOM OLUJE
Gde da idemo? Ne možemo u grad.
Mnogo ljudi, zbog Katrine...
LOLI 14 GODINA TOKOM OLUJE
...prvi put je odlazilo iz Nju Orleansa.
Ljudi nikada nisu odlazili.
Bila sam u srednjoj školi...
DUAN 17 GODINA TOKOM OLUJE
...i kada smo shvatili da ne možemo da se vratimo kući,
preselili smo se u Dalas.
Bili smo tamo najviše godinu dana, jer smo se opet preselili,
ne svojevoljno, ali nismo imali...
DAMARIS 18 GOD. TOKOM OLUJE
...sve smo izgubili.
Tada sam prvi put nazvan "izbeglicom".
ANTONI 12 GODINA TOKOM OLUJE
Ja sam iz Amerike. Znate šta mislim?
Ja sam odavde... ovo je moja zemlja, a zovu me izbeglicom.
RAJAN 13 GODINA TOKOM OLUJE
U školi su pričali: "On je izbeglica. To su oni..."
"Je li? Šta si pljačkao? Jesi li pljačkao? Jesi li...?"
Direktor reče: "Misliš li da ćeš se uklopiti?"
HEDER 16 GODINA TOKOM OLUJE
Kakvo je to pitanje za devojčicu koja je tek došla,
znate, čija je kuća dva metra pod vodom?
"Misliš li da ćeš se uklopiti?"
Ne, jebote, ne uklapam se ovde. Ne želim da se uklopim.
TENZIJE U HJUSTONU
Tenzije su lagano eskalirale.
Izbile su tuče između evakuisanih iz Nju Orleansa i učenika iz Hjustona.
POLICIJA HJUSTONA
Policija Hjustona izjavljuje da su evakuisani zbog Katrine
žrtve ili osumnjičeni u nekih 20 procenata ubistava u gradu.
Dvostruko više od njihovog procenta u populaciji.
SREDNJA ŠKOLA LAFAJET EDVARD BAKLS
Dve nedelje nakon evakuacije u Lafajet,
i nije bilo lako da se prilagodim na novo mesto.
Mislim da, znate...
Šta znam. Mislim da smo se prerano vratili u školu.
Nisam ništa zapamtio što su nas učili.
Ostali smo osam meseci u Lafajetu, izgledalo mi je kao dve godine.
Ljudi iz Lafajeta su znali da ne možemo da se vratimo u Nju Orleans.
I trudili su se da se, što je lakše moguće
prilagodimo sredini sa decom.
Što se njih tiče, kada si počeo da igraš fudbal
i počeo sa školskim aktivnostima,
bio si dobro.
U stvari, nisi ni hteo da odeš.
Ljudi kod kojih si živeo nisu hteli da odeš.
Trener nije hteo da odeš.
Želeo je da nastaviš da igraš.
To je bila dobra terapija.
Moja deca su prilično dobro prošla.
Kako misliš da je, uopšteno, uragan Katrina uticao
na porodicu, ili decu?
Kako mislim da je na njih uticao?
Zaista ne znam kako je to uticalo na decu,
jer deca ništa nisu pričala.
Nisu nam ništa govorila.
Bio je normalan, svakodnevni život.
Tako sam ja na to gledala, kao na normalnu svakodnevicu. Mislim...
U stvari smo... Konstantno sam pitala kako ti je
i kako je Kijari i njima, kako im je, a oni bi samo rekli: "Dobro smo."
A posebno ti, jer si dolazio u sobu i zaključavao se,
a ja sam govorila: "Jesi li dobro?"
Ali izgledalo kao da si bio dobro.
Ako i nisi bio, ništa nisi govorio.
KAFE DU MOND UŠTIPCI SU SE VRATILI!
OTVORENO
Veliki dan za Nju Orleans. Mesec dana nakon uragana Katrina
zvaničnici su počeli da dozvoljavaju ljudima da se vrate u tri velika okruga.
Već neko vreme je jasno...
MISISIPI MEKSIČKI ZALIV
...da grad nikada neće biti isti...
NJU ORLEANS REKA MISISIPI
...a kako će se promeniti, sad je bilo jasnije.
Nju Orleans i Francuski kvart će nastaviti bez obzira na sve.
Mislim, biće to drugačiji grad,
ali biće i dosta stvari koje se neće promeniti.
I mislim da će stvari koje se neće menjati,
biti bolje, mesta kao Kafe du Mond i Džekson skver.
To je čitav spisak institucija
koje su ovde oduvek.
Grad nije bio spreman da nas sve primi.
Ali, naravno, trebali su im radnici,
znate, da ponovo krene turizam..
Ovo je bakina kuća.
Da budem iskrena, radije bih da cela kuća...
Ne znam kako će biti...
O, Bože.
Kada ste se vratili u Nju Orleans?
Kada sam se vratio? Čim su otvorili državne granice,
moja prababa reče:
"Dobro, vreme je da se vratimo. Hoću u svoju kuću."
Znate?
Pa smo se spakovali i vratili kući.
Šta ste videli? -Duhove.
Nikoga nije bilo ovde, kao da je bio grad duhova.
Krš na sve strane.
Mrtve životinje. Video sam svog psa, jer nisam mogao da ga povedem.
Znate? Jako puno bola.
Video sam ljude koje pate, pognutih glava.
Nisu znali šta da rade.
Nisu znali da li ih čekaju bolji dani.
Sumornost na sve strane.
I ako se dobro sećam,
tako je bilo dugo vremena.
Bila sam spremna za školu,
pa smo se vratili u Nju Orleans.
Bila sam u FEMA prikolici
za koju sam kasnije saznala da je puna formaldehida.
Dobro, znači...
Smestili su vas sve u prikolice koje su bile pune otrova?
Da, jer su bile... jeftine.
Dakle kupili su prikolice koje nisu bile u upotrebi
jer su bile pune formaldehida.
Još jedan udarac žrtvama uragana Katrina.
Testovi su otkrili toksične nivoe isparenja formaldehida.
Više od 500 prikolica u Luizijani i Misisipiju
imale su preko 40 puta veću koncentraciju tih isparenja od uobičajenih.
Dve godine kasnije,
kada sam mogla da legnem na leđa, primetila bih
da mi iz stomaka štrči lopta koja se niotkuda stvorila.
Pa sam je ignorisala neko vreme
dok nisam počela da imam svakakvih zdravstvenih problema.
Kada sam otišla kod lekara, saznala sam
da sam dobila tumor jer smo boravili u toj prikolici.
Mogli ste da namirišete smrt.
Tela su i dalje ležala sa strane puta,
iščupano drveće, mrtvi psi, i mrtve ptice ispod njega,
crvi svuda, svakakvo đubre unaokolo.
Znate, sam taj smrad nikada neću zaboraviti.
Moji su otišli da pogledaju kuću,
i još uvek se sećam da sam bila srećna, u stilu:
"Super. Ona lutka koju sam ostavila, sada će je izneti".
I sećam se, kada su izašli iz auta,
doneli su samo kesu za smeće, polupraznu,
i rekli: "Ovo je sve iz kuće."
Mislila sam da je samo iz moje sobe.
Mislim da me je tada prvi put pogodilo,
da je ono što smo znali nestalo.
To znači kada kažu da niko nije pitao.
Jer to je prvi put da sam to naglas rekla.
Sve što ste mislili da je deo onoga što ste vi
stalo je u kesu za smeće, znate?
Ali sama težina toga postaje mnogo veća kada počnete da shvatate:
"Nije samo kuća. Već čitav komšiluk."
"Gospođa ta-i-ta više ne živi ovde."
Ili kada počnete da zaista uviđate
gubitak života, to je na potpuno dugom nivou.
I kada je toliko vašeg identiteta tamo odakle potičete,
posebno u komšiluku odakle potičete.
a taj komšiluk više nije isti,
ta kuća više nije tamo, šta to radi vašem identitetu?
Ponekad, posle oluje
otišao bih u svoj stari komšiluk i seo na verandu.
Kuća je zakovana daskama,
ali i dalje sam želeo da budem tamo.
Sedeo bih satima, znate?
Roditelji su najzad odlučili da je vreme da se vratimo kući...
pa smo krenuli na put.
ISTOČNI NJU ORLEANS IZLAZ 160
Ovo je šupa, sve što je u njoj bilo,
bicikli i...
Iako je moja kuća još bila tu, Nju Orleans koji smo znali je nestao.
Čoveče, kakav gubitak.
Pre Katrine, sećam se svih u komšiluku, svih nas zajedno.
Komšiluk je veoma važan za vašu ličnost.
Barem ste imali porodicu.
Imali ste zajednicu. Imali ste ljude, da tako kažem.
Svi u bloku su pazili na moju decu.
Pazili smo decu jedni drugima.
Pre Katrine, niste imali potrebe da odete iz komšiluka
jer ste u komšiluku imali sve.
Deca su bila napolju, igrala se na ulici. Znate, bilo je sjajno.
Kada pomislim, u srži je bilo afričko.
Samo crnci.
To je sve što ste videli, i sve o čemu ste razmišljali.
Zaista je bila Velika opuštenost.
Generacijama smo živeli na isti način.
Ništa se nikada nije menjalo.
Ali, nakon Katrine...
Raseljavanje crnačke zajednice svuda po gradu
je počelo da uzrokuje efekat prelivanja, znate,
više niste bili u zajednici u kojoj ste odrasli
Sada ste smešteni u koncentrisanim oblastima, ili,
džepovima gde ljudi koji su teritorijalni
i veoma zadrti oko toga odakle potiču,
sada su smešteni u određene delove grada
jer su raseljeni ili su izgubili domove.
I sada, stanarina za čitavu ulicu
je skočila, i novi ljudi su se uselili.
Razmislite šta to čini zajednici, to je destabilizuje.
Manje priče, više mjuze. -To!
KU93. -Broj jedan....
Sećam se kada smo se vratili.
Bile su tu čudne kuće. Mislila sam da su jako čudne.
I imale su solarne panele,
ja tada nisam znala šta je to.
Osećala sam se kao da su pokušavali da naprave
novu zajednicu punu belaca.
Videli smo belce kako izlaze iz kuća
preko puta naselja, a mi smo gledali, kao:
"Šta se dešava", znate?
Belci su se doseljavali i preuzimali imanja jer je stanarina skakala,
pa je sada komšiluk potpuno drugačiji.
Mislim da se džentrifikacija dešavala i pre oluje, ali ju je Katrina ubrzala.
ULICA BURBON
Osećaj zajednice u Nju Orleansu je sada drugačiji,
jer se ljudi dosta sele, znate?
Kao što sam rekao, možete da živite u Osmom godinu dana,
onda se selite u grad u Trinaesti sledeće godine.
Tako da nikoga ne upoznate. Možete da razgovarate sa komšijom,
ali nije kao što je nekada bilo.
Nemate korene.
Deca više nemaju korene kao pre oluje.
Kada sam se vratio posle Katrine,
naivno sam mislio da će sve ponovo biti normalno.
A u stvarnosti, pošto rođaci nisu mogli da se vrate...
bio sam usamljen i bilo mi je dosadno.
Lutao bih ulicama Nju Orleansa, išao na mesta
od kojih su me roditelji čuvali kao dete.
Mami se nisu svidela mnoga deca iz komšiluka sa kojima sam se družio.
Ali onda sam sreo nekog klinca, Žakueza.
ŽAKUEZ 14 GODINA TOKOM OLUJE
Zvali smo ga Žak.
Sećam se jednog dana, neki klinac i ja smo hteli da se tučemo na stanici.
Garantujem vam, bez nekog razloga.
I baš pre nego što smo počeli,
Žakuez, samo zato što smo bili komšije i poznavao je moje roditelje...
stao je ispred mene i smirio situaciju.
Nakon toga mi je bio kao stariji brat.
On je jedini pričao o budućnosti i odlasku na fakultet.
Mama je uvek imala kameru u kući,
pa sam je uzeo jednog dana i počeo da snimam stvari po komšiluku.
Volim te.
I ja tebe.
HLADNO PIVO 12. MAJ 2006.
RAKOVI
To je ludo.
Bilo bi lepo. Baš hladno.
12. MAJ 2006. 16.26
Gospodine, šta se dešava?
Šta je to? -Rakovi i škampi.
Žak je činio da se osećam kao da mogu sve što zamislim.
Kada sam diplomirao, Žakuez je bio tako ponosan.
Što je...
Edvard je upravo diplomirao. Vejn, Tom, Klek i porodica. Šak.
Tom i on su jednom kupili triko.
I Žak!
Nasilje u Nju Orleansu je i dalje sve doticalo.
Imali ste izmešane ljude iz različitih komšiluka,
što znači da ste imali nove ljude
koji pokušavaju da stvore sebi ime, da preuzmu teritoriju,
ali onda imate i ljude koji su je već imali:
"Ne, brate, to je moje."
Bila je prava igra oružja.
Bilo je mnogo oružanog nasilja, mnogo tuča.
Mala deca žele da postanu ubice kada porastu.
Kada vide svoje male partnere sa pištoljem: "O, da."
Mala deca su želela da budu pravi kriminalci.
To je stvarno bilo. Želeli su da budu gangsteri.
Nisu bili: "Hoću da budem to kad porastem,"
Već: "To je moj život, da."
"Da obučem crnačku odeću... Sada sam u komšiluku."
Ali, sada, nakon oluje...
ne moraš ni da živiš taj život u tom svetu.
Ne moraš da živiš u "komšiluku", da tako kažem.
Ali uticaće i na tebe nasilje u Nju Orleansu, jer je raštrkano.
Nasumično, znate?
Moglo bi da pukne bilo kada, bilo gde.
Pozornici su pozvani na ugao Avenije Vitni
i ulice Lendri juče oko podneva.
Našli su 23-godišnjeg Žakueza Janga mrtvog u autu.
Još jedan dvadesetogodišnjak je morao da bude prevezen u bolnicu.
Obojica su bili upucani više puta.
Svedoci su rekli istražiteljima da su videli nekoliko ljudi
u belom "F-150" sa četvoro vrata kako staju pored auta i otvaraju vatru.
I to me je jako sjebalo. Baš, baš jako.
Kao...
Ne znam. Mislim da...
Znate, tamo odakle potičem, znamo.
Znamo da neko neće da ostari sa nama.
Znamo da će neki biti ili žrtve, znate,
sistema masovnog zatvaranja ili nasilja,
ili droge. Znamo to.
Ali, nisam mislio da će to biti Žakuez, znate?
Mislio sam: "Ako to može da se desi Žakuezu, može i meni."
Znate?
Bio sam tužan, ali više od svega besan
što smo dozvolili da mu se to desi.
Kad kažem "mi" mislim na komšiluk
društvo, Amerika. Kao da je...
jako me je naljutilo, postao sam besan, znate?
To su uslovi u kojima živimo.
Živimo u uslovima u kojima neko tako dobar kao Žak,
može da bude ubijen na ulici.
Baklse!
Šta ima, Baklse? -Ćao, Snepčete!
Nemam Snepčet. -Baklse!
Izgledaš umorno pod tom kamerom. Uperi je u sebe.
Da vidim. Okrenuću kameru na tebe, jer izgledaš umorno, druže.
Tri meseca nakon smrti Žakueza,
ponudili su mi posao nastavnika u srednjoj školi.
Šta ima, učenici?
Boravak sa tom decom je delovao terapeutski.
Bili su puni energije, i video sam mnogo nade u njima.
Uvodni video, prvi put.
Čekaj, čekaj. Dobro izgledaš.
Ne još.
Čim su počeli da se snimaju, uronili su duboko.
Hajde da uradimo sesiju.
Tišina na snimanju.
Koje je najgore iskustvo u tvom životu?
JAN 4 GODINE TOKOM OLUJE
Mislim... ne znam.
Valjda Katrina. To bi bilo najgore.
Bio sam malo uplašen, jer...
I 3 GODINE TOKOM OLUJE
...nisam znao da li ćemo preživeti.
DŽIRON 3 GODINE TOKOM OLUJE
Unervozim se, uplašim i postanem paranoičan.
Dobro. Snimamo. Ko je to, sada?
Bilo je jasno da su učenici imali dosta problema,
posebno van škole.
Svetski problem, Kalvin, prvi put.
KALVIN 3 GODINE TOKOM OLUJE
Akcija.
Ćao. Zovem se Kalvin Bakster i idem u srednju školu Edna Kar.
Vrati se u onu noć.
Šta se dešavalo?
Otišao sam u prodavnicu. Kupio sam gazu.
I izlazim. Na Aveniji sam, i sranje,
pandur, čudno se ponaša, i počeo je da puca na mene.
29. AVGUST 2018.
Vidiš gde mi je srce, znaš, u ovoj ovde oblasti.
To je na sedam centimetara, znaš? Mogao je da me pogodi u srce.
I sranje, uspeo sam... Sam sam došao do bolnice.
Koliko su puta pucali?
Pucali su na mene 17 puta.
A koliko su te puta pogodili?
Jednom. -Imao si sreće.
Da. Zbog toga nosim pištolj
jer osećam da moram da se odbranim.
Mislim, sranje, ne znam kada će se nešto desiti,
pa ga nosim uz sebe.
Čak i sa 15? -Čak i sa 15. Nije važno.
Kada prođeš kroz ta sranja,
otupiš na bol. Zaista te otupi.
Navikao si da se to stalno dešava, i kažeš: "Jebi ga."
Otupiš na osećanje. Postaneš hladan. Nije te briga.
Šta to radi detetu?
To ih čini traumatizovanim. Hladnokrvnim.
Osećam da sam se promenio posle Katrine.
Znaš, morali su sve da izgrade ponovo.
A mnoštvo građevina,
imali su puno centara za mlade pre Katrine.
Sada nemaju toliko mnogo.
Dobro, šta to znači?
Mnogo dece nema prave smernice.
Nemaju gde da odu posle škole da zaokupe misli.
Broj izbačenih iz škola raste, broj ljudi u zatvorima takođe.
Samo su napravili novi zatvor. Deca su u uličnim bandama.
Video sam devetogodišnjaka kako puši travu.
Treba im više poslova, više programa za mlade, više mentora,
više savetovanja, više smernica.
Rez.
Dobro.
POZORNIK BLEJN OBEZBEÐENJE SREDNJE ŠKOLE
Znate, tokom rada sa mladima Nju Orleansa...
Znate, to je... -Pozornik Blejn da se javi, molim.
Tu sam. -Izađi iza.
Nešto se dešava. -Prekidamo.
Hajde, Rodni. Idemo.
Upravo sam sprečio tuču između ove dvojice.
Ne! Odlazi. Pusti me na miru! Odlazi!
Dođi ovamo. -Ne! Pusti me na miru!
Nisam prepoznao svoju traumu i svojih vršnjaka dok sam bio u školi.
Kada sam je video kao nastavnik, bilo je očigledno da ta deca
proživljavaju iste one stvari koje smo ja
i moji vršnjaci preživeli u školi.
Stvarnost ove dece će samo biti gora.
i zapanjilo me je da ne postoji ništa što bi im pomoglo.
Kerol Karter, "Katrinina deca", prvi put.
Oduvek smo imali perspektivu...
KAROLIN VEJTERS KARTER OPORAVAK I IZGRADNJA
...koja je mene jako nervirala, da nekako,
treba da popravimo decu.
Ne treba da ih popravljamo. Nema ničeg lošeg u deci.
Kako da se neko oseća bezbedno? Osećaj bezbednosti je osnova.
Nalaze se u nebezbednom okruženju kod kuće.
Odlaze u školu i ne osećaju se bezbedno.
Šta to radi našoj deci?
Uništava njihovo mentalno zdravlje, fizičko zdravlje, njihovu dobrobit.
Tako da su, znate,
kako da shvatite kada ste u stanju šoka
kada ste u stanju borbe i bežanja?
Vaše telo konstantno proizvodi te hemikalije.
To je vaše normalno stanje.
Vaša homeostaza je ta trauma, taj režim bega ili borbe.
Vaš limbički sistem je tu,
što uzrokuje dijabetes, srčana oboljenja,
visok krvni pritisak i otkazivanje bubrega,
i sve ostale probleme sa kojima se suočavaju naša deca.
Zato, kada pričamo o njihovom ponašanju,
njihovo ponašanje je zbog tog stanja.
Svako ko je tako dugo u tom stanju kao što su naša deca,
bio bi besan, imao bi probleme sa ponašanjem,
isto bi odgovarao kao što odgovaraju i ona.
Nisu ona različita.
Ništa im ne fali. Oni rade ono što im njihova tela
govore da rade, jer to trauma čini ljudima.
Osećam se tako.
To je... Nikada to neću moći da iskažem rečima,
ali, tačno tako se osećam.
Ovo je moj četvrti čas. Rade, znate, upravo sada.
Ovo je Kvani. Pozdravi se, Kvani.
Ćao. -Ćao.
Ovo je moj razred. Ovo je Kajla.
Svi rade svoje zadatke. Kajla, šta ti radiš?
Da bih pregurao dane,
potiskivao sam sve to, znate?
I trebalo je, znate,
da vidim da se i moji učenici bore s tim da bih to shvatio.
Kada ih pogledam i ono sa čim se suočavaju....
srce mi se slama.
Zovem se Šantrel Parker, imam 16 godina...
ŠANTREL 5 GODINA TOKOM OLUJE
...i živim u Fišerovom naselju.
Tek što su odrasli, porodica 20-togodišnje Šantrel Parker
i 20-godišnjeg Dževonta Lampkina
pokušava da se pomiri sa njihovom smrću,
oboje su ubijeni vatrenim oružjem, a tela su izgorela do neprepoznatljivosti.
Mislim da je bio san,
da ćemo se probuditi iz njega.
Kevon Karto kaže da je odrasla sa 18-godišnjom Šantrel Parker
koji je ubijena pored 20-godišnjeg Gevonta Lampkina 29. jula.
Kaže da je Lampkin bio otac dvoje dece Parkerove.
Kako je to kad si jedinica?
Kao jedino dete, dobijala sam sve što sam htela,
i spavala mirno.
Hoću da idem u školu da postanem savetnica.
Zašto hoćeš da učiš da bi postala savetnica?
Želim da postanem savetnica jer želim da pomognem ljudima
jer sam mnogo preživela u životu,
i znam kako je to kada nemaš,
i kako je to kada nemaš nikoga da ti pomogne.
Kakav je osećaj kada nemaš nikoga da ti pomogne?
Kao da želiš, kao da nema nikoga za tebe.
Nema ljubavi, niko te ne voli,
i uvek ti je potrebno rame da se osloniš kada si tužan.
Da.
Nervoza u Nju Orleansu
prosto hodanje do auta,
znate, nervoza u Nju Orleansu samo da se vozite autom,
da spavate pored prozora, čisto da postojite, živite...
Znate? To sranje vas izludi.
A onda, odem na druga mesta,
i osećam se oslobođeno od svega toga.
Volim svoj grad, ali tvrdim
da je moja nervoza najveća kada sam kod kuće.
Ništa me ne smiruje kao prisustvo moje porodice.
ŠRIVPORT, LUIZIJANA
Vaše odredište je sa desne strane.
Tina mi je rekla da su joj svi nedostajali kada smo prošli put bili ovde.
Stigli ste.
Vratili smo se.
Odlučio sam da napravim okupljanje za sve svoje rođake.
Ćao.
Šta ima, mališa?
Sve smo poveli.
Da.
Mislio sam da će nam dobro doći.
Tina će biti srećna što vas vidi.
Znam. -Erika.
Kako se svi zovu?
Nisam upoznala... -Je li rekla: "Kako se svi zovu?"
Raj-raj, Kaj. -U redu, Kaj.
Šta ima, brate?
Šta ima?
Hajde, druže. Ova žurka je sve veća.
Teško je da se govori o Katrini,
jer je potrebna neka vrsta ranjivosti.
Znate...
NJU ORLEANS
...da priznate da vam se nešto desilo i da nije bilo u redu.
Ako niste u mogućnosti da budete ranjivi, kako da ozdravite?
Prošle su decenije od Katrine.
Mnogo se toga nagomilalo...
ZA NJU ORLEANS!
...tokom tih decenija nepričanja o tome.
KREOL ISTORIJA I OSTAVŠTINA
To što mogu da ispričam svoju priču o Katrini
je bio deo mog procesa isceljenja,
isceljenja nečega što nisam ni znala da treba da zaceli.
Nju Orleans je afrički grad.
Mi smo verbalni ljudi, sedimo pored vatre,
pričamo priče koje se prenose generacijama.
To je terapeutski.
Katrina postaje narodna priča,
a mi smo pripovedači.
Pričajući moju priču,
ona je inspirisala mnoge duge koji prolaze kroz istu stvar.
Čini da govore više jer znaju da nisu sami.
Osećam da niko ne treba da prolazi kroz takve stvari tako mlad.
Zaista, želim... Pokušavam da se promenim.
Želim bolji život od ovog. Da imam porodicu.
Kada pogledam te snimke...
Ne, čoveče.
Proći ćeš ti kroz to, ali moraš da veruješ da hoćeš.
Moj trenutni put je stvarno da budem najbolja što mogu.
Želim da naučim nove stvari,
i to me tera da nastavim.
Ima stvari koje želim da postignem, mesta na koja želim da odem.
Sada sam starija, i pogledajte me. Uspela sam. Izvukla sam se.
Svaki put kada mi daju novu dijagnozu,
kao dijabetes koji sam dobila,
kao i sve te različite stvari, i pokušavam da ne razmišljam o tome.
Ali, kakav bi moj život bio sada da nisam nikada bila u toj prikolici?
Zaista ne pričam svoju priču
jer ne želim da se neko sažali na mene.
Nikada nisam želela da budem osoba obolela od raka.
Želim da me pogledate,
i da vidite kakva sam kao osoba,
kakva sam bila pre nego što sam se razbolela.
Samo želim da budem ja.
ŽIVIM NAJBOLJI ŽIVOT
Kada je sve oko vas namešteno
tako da nije predviđeno da preživite,
žilavost je kada ipak nađete način da podignete glavu i pomognete sebi.
Ali ponekad osećam da je žilavost upotrebljena kao alat
jer su želeli da ljudi misle: "O, ne. Sve je u redu."
"Ovi ljudi su dobro, oni su jaki."
"Pogledajte šta su prevazišli."
Osećam da je na meni da kažem kad sam otporan.
Na meni je da kažem šta je žilavost. Nije na tebi.
To je čitava ideja iza izjave da je Nju Orleans ponovo sagrađen.
Nije.
Iako smo žilavi, ne možemo da vratimo izgubljeno.
Jesi li se zabavio? -Da.
Izvinite, ali previše sam seksi za televiziju.
U redu, dušo.
JAK-A-MEJN
Prevod titlova: Milan Radivojević