Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Имам банани и ябълки.
Искаш ли едно цвете? Сега му е сезонът.
Портокалите. И ябълките. - Много благодаря.
Виж какво ми подариха. - Подариха ли ти го?
Госпожата е много мила. - Наистина.
Някой ден може да дойдем всички.
Някой ден.
Странно, че още ги няма.
Ще ида да ги потърся.
Ще вечеряме ли? - Да, вие вечеряйте.
Лис!
Лис! Какво е станало?
Лис!
Махайте се. Вървете си в стаята!
Полека!
Внимателно.
Трябваше да я заведем в болница.
Можеше да я заведем... - Дръж се, Лис.
Какво й е на Лис?
Не знам.
КЪЩАТА СРЕД КАКТУСИТЕ
Лила! Далия! Времето ви свърши! - Чакай малко!
Хайде да й покажем.
Ела.
Лила е горе, Далия е долу.
Защо? Видяла си бенката ми.
Не. - Защо тогава?
Имам специални умения. - Лъжеш!
Аз съм Маргарита.
Къде беше? - В тоалетната.
Така не може да бъдеш Маргарита.
Вълшебните гривни не бива да се свалят.
Не сте еднакви, уникални сте.
Далия! - Вървете на закуска.
Танцуваш с единственото красиво момиче в салона.
Тя е най-прелестното създание, което някога съм виждал.
Когато Дарси идва до вратата...
Най-хубавият момент? - Кой?
Когато Лидия си отива. - Това не е най-хубавият момент.
Напротив. Винаги плачеш.
Не. Плача накрая.
Сега си Дарси.
Сега си Елизабет.
Сега си маруля. - Ирис, Мелиса!
Хайде на закуска.
До осем часа съм на смяна. Ще видим как ще изкараме днес.
Вчера заредих с бензин четири-пет коли.
Какво ще стане?
Не вярвам да затворят. Ще попитам в сервиза.
Може и в селото.
Няма да гладуваме, имаме земя.
Имате специален урок.
Театър. Знаеш ли си репликите?
Престани. - Няма.
Стига де. - Дай на мен.
Стига толкова. - Не! Дай на мен!
Лила. - Позволи ми!
Престани. - Лила...
Коя ще е Маргарита? - Далия.
Лила. - Твой ред е.
Остави ме. - Роса.
Не, твой ред е. - Хайде.
Твой ред е. - Мила!
Хайде, момичета. Вървете в стаята.
Хайде.
Кога ще може да сме всички заедно? - Някой друг ден. Целувка?
Чао.
Това е домашното ви за лятото.
Ако имате въпроси, ще си помагате или ще питате мама и татко.
Идвай през лятото.
Лятото е за почивка, за други неща.
Някой ден може да дойдеш на бензиностанцията с баща ти.
Това за кого е? - За всички.
Пробвайте и вижте на кого му седи най-добре.
Магазинът не е ли затворен? - Не. Още се крепи.
Започва пиесата "Войничето и госпожицата".
Войниче, кажи ми откъде идваш ти.
Идвам от война, госпожице. С какво да помогна, кажи.
Да си видял мъжа ми на бойното поле?
Доколкото си спомням - не. Кажи ми как изглежда.
Трябва да направиш училище. - Само това остава!
Може да го нарекат диващина,
но ако знаеш какви диваци са на село!
Сега си давам сметка колко са пораснали.
Тук им е добре, Роса. Но някой ден трябва да отлетят
и да се запознаят в нови хора, да имат други преживявания.
Ще дойде и този момент. Всяко нещо с времето си.
По описанието, което ми даде, мъжът ти е мъртъв.
Убиха го във Валенсия, в дома на генуезеца.
Ще ме сплетеш ли?
Мъжът и жената имали една мисия, съставена от две части.
Първата - да напълнят земята с живот.
С много деца. - Точно така, с много деца.
Втората част била да властват над земята,
да се грижат за нея и да я обработват.
Трябвало да зарежат всичко и да бъдат единни в мисията си.
И по този начин създали новия свят.
Утре - приказката за вълшебните бобчета.
Любимата приказка на сестра ви.
Ще може ли да направим гердан от цветя за Лис?
Разбира се, много ще се радва.
Още ли може да се радва? - Да, миличка.
Заспаха ли?
Да.
Скапана съм от умора.
Недей!
Отвътре.
Не ме пръскай!
Престани!
Далия! Лила! - Какво има?
Прибирайте се. Мелиса, ела.
Там има някакъв човек. - Да. Прибери Лила.
Защо? Виж, одрах се.
Ехо? - Здравейте.
Може ли да ми помогнете?
Какво ти трябва? - Загубих се. Може ли?
Да.
Добър ден. Опитвам се да стигна до Фиргас.
Мисля, че се загубих. - Не си на прав път.
Така ли? - Да.
Извинете. Здравей. - Здравей.
Намираме се тук, нали? Горе-долу.
Да, горе-долу. Намираме се тук.
А Фиргас е само направо.
Да, но оттук не може, защото пътят е затворен.
Така ли? - Трябва да минеш по тази пътека.
Ще стигнеш до една пропаст и ще направиш голяма обиколка.
Добре. Благодаря. - Няма защо.
Ще ми дадете ли малко вода?
Разбира се. - Благодаря.
Донеси му една кърпа.
Аз го направих.
Много е хубаво.
Благодаря.
Ирис.
Аз съм Рафа.
А вие? - Тя е Маргарита, аз съм Мелиса.
Приятно ми е.
Ще се стъмни. - Да. Благодаря.
Няма защо. - Довиждане.
Татко. - Здравей.
Кой си ти? - Това е Рафа.
Казвам се Рафа. Загубих се. Жена ви ми помогна и ми даде вода.
Гладен ли си? - Нека остане за вечеря.
Моля те, нека остане.
Да остане за вечеря. - Да.
Искате да остане? - Да.
Добре. Заповядай. - Благодаря.
Заповядай. - Влизай.
Много ли игра? - Харесва ми.
Видях гущера. - Сериозно ли?
Да. - Винаги е един и същ.
Онзи от завчера? - Мисля, че да.
Развалени са. - Не е бил гущерът от завчера.
Утре ще потърсим пръчки. - Добре.
Картата е стара. Тук има пътеки, но са кози пътеки.
Оттук е невъзможно да се мине. - Но...
Пътеките. - На твое място бих хванал този път,
който ще те заведе до поляната до склона.
Трябва да заобиколя. - Да. Оттук няма как да минеш.
Биричка? - Благодаря.
Ти ли си?
Одрала си се.
Боли ли те? - Одрасках се в градината.
Маргарита, върви да помогнеш.
Няма достатъчно чинии. - Сега отивам.
Благодаря.
Може ли да ида до тоалетната? - Първата врата вляво.
Мама ти е приготвила сандвич, защото момчето още е тук.
Ще идеш ли ти?
Беше много вкусно. - Споделеният хляб е по-сладък.
Ще пробваш ли гевречетата? - Не.
Защо? - Защото не стават за ядене.
Мама и татко ги харесват.
Хубави са, като са пресни. - Стават твърди.
Правя ги по твоята рецепта. - Но стават твърди.
Ще ги пробвам.
Пробвай ги.
Вкусно ли е? - С какво се занимаваш? Учиш ли?
Студент съм. Втори курс.
Аз ще стана скулптор. Мила ми каза.
Видях какво си направила отвън. Хубаво е.
Трябва да направиш изложба. - Някой ден.
Приятели ли имаш във Фиргас?
От Мадрид са, но живеят там.
Ще те изпратим до поляната. - Да, с една коза.
Разкажи му. - Веднъж тръгнахме за поляната
и намерихме една коза.
Хванахме я. Тя вървя с нас. - Защото й даде ябълка.
Да, но тя вървеше след нас. Дадох й ябълка по средата.
И я вкарах в стаята на Ирис.
Животните трябва да стоят навън. Хайде, вървете да спите.
Още малко. - Не, всички да си лягат.
Да ти приготвя нещо за утре? - Няма нужда.
Лек път, Рафа. Довиждане. - Сбогувайте се.
Довиждане, Рафа. - Ще дойдеш ли с мен?
Благодаря. - Няма защо. Успех!
Ела насам.
Имате хубаво семейство. - Да.
Хубаво е, че отглеждате децата си тук.
Да. Учителката от селото ни помага.
Достойно е за похвала. - Има хубави и лоши страни.
Мога да си представя. - Това мога да ти предложа.
Не е легло, но поне няма да спиш на открито.
Тръгни рано, слънцето много напича.
Благодаря. - Успех.
Какво правиш тук?
Донесох ти това.
Много приличаш на Дарси. Напомняш ми на него.
Благодаря.
Утре ли заминаваш?
Искам да дойда с теб.
Госпожо!
Госпожо?
Добро утро. - Добро утро.
Може ли да се наплискам, преди да тръгна?
Разбира се. В градината има маркуч.
Благодаря.
Ще ми донесеш ли шарени бутилки?
Бутилки? - Да, като предишния път.
Имаш всякакви.
Да, но искам карамелени. Сещаш ли се?
Карамелени... - Още не си е заминал.
Иска да се изкъпе с маркуча.
Добре.
Аз ще ида. - По-добре.
Почти приключих.
Роса.
Трябва да тръгвам.
Той не може да тръгне, виж му ръката.
Ясно. - Ще го бинтовам и ще си върви.
Добре.
Всичко хубаво.
Чао. - Чао, татко.
Чао.
Готово.
Какво правиш? Не знаеш ли правилата?
Върви си в стаята и не вдигай шум.
Не забравяй за бутилките. - Добре.
Почти ги извадих. Но раните трябва да зараснат.
Дъщерите ви често ли се бодат на кактусите?
Да, но няма да се инфектира, няма страшно.
Мелиса знае. Нали? - Защо?
Винаги си играе с кактусите. Един път...
Ирис. Виж какво става.
Ще щипе малко.
Сега се връщам, извинявай.
Стига си си играла, Мелиса.
Ирис...
Ирис!
Ела тук.
Далия.
Здравей.
Да ти покажа ли рисунките си?
Разбира се.
Прибирай се веднага.
Това са светкавици. Нарисувах ги, за да не се бои Маргарита
и за да види, че са само линии.
Това са цветовете на кактуса. Отварят се само нощем.
Това е Маргарита. Това е дървото в двора.
Толкова е високо, откакто се родих. Това е Маргарита.
Рисувах с акварел. Прекалих с водата и листът се набръчка. Пипни.
Татко и Лис. Но тази ми харесва повече.
Коя е Лис? - Голямата ни сестра.
Почина миналата година.
Може ли?
На колко години беше?
Беше с две години по-голяма от Ирис.
Роса, Емилио
Ирис, Мелиса, Маргарита
Трябва да си вървя.
Това момче не ми харесва.
Къде отиваш?
Защо си дошъл тук?
Накъде понесе това? Дай ми го!
Кой си ти? - А ти?
Чакай!
Мамка му!
По дяволите!
Какво ще правим сега?
Какво ще правим?
- Млъкни. Спокойно.
Какво ще правим? Всичко беше описал.
Да помислим. - Какво ще правим?
Ще помислим.
Не разбираш ли? Всички имена бяха записани!
Мълчи!
Знае всичко. Не знам защо. Защо е дошъл? Защо?
Ще се оправим. Спокойно.
Ако не беше дошъл, какво щеше да стане?
Открадна ми рисунката на Лис.
Мама беше с Маргарита. - Да, той е крадец.
Защо ни излъга?
Щеше да ни нарани. - Малко ли е онова, което стори?
Дай ми една кофа.
Може ли да ти кажа нещо?
Да.
Питах го дали може да замина с него.
Но се изплаших и избягах.
Понякога хората не са такива, каквито изглеждат.
Ние бяхме любезни с него.
Нахранихме го, ти го превърза. - Да, жалко, но...
Човек не може да има доверие на никого. Така е.
Знаех си, че е лош човек.
Какво не разбираш? Опасен е.
Затвори прозореца.
Разкарай го оттук и повикай полиция.
Нищо не разбираш! Не виждаш ли в какво състояние е?
Той ще повика полиция и мен ще вкарат в затвора.
Ти искаше да защитиш мама. Кажи им истината.
Каква истина?
Вода.
Кой си ти?
Кой още знае, че си тук?
Вода.
- Отговори ми.
Никой не знае.
Вода.
Не може да си тръгне.
Откраднати близначки
Полицията разследва трафик на деца в Майорка
Изчезнало е момиченце на няколко месеца в Елче
Един брат се бори да не закриват случая с изчезналата му сестра
Много са зрели.
Ако дойде баба, ще те набие.
Добре. Обичате ли татко?
Да. - Много ли?
Коя да взема на конче?
И мен, тате.
Стигнахме. Стига толкова. После пак.
Хладилникът тече. - Днес ще дойде трансформаторът.
После ще се видим.
Всичко ще бъде наред.
Чао.
Може ли да се обадя на Мила?
Разбира се. Когато искаш.
Не знам дали е подходящо, сега е във ваканция.
Каза, че мога да я потърся когато пожелая.
Защо? Нещо те интересува или искаш да разбереш как е?
Искам да й се обадя
и да поговоря с нея.
Тревожи ли те нещо?
Знаеш, че винаги може да говориш с мен.
Никой няма да те обича,
да те разбира и да те защитава по-добре от семейството ти.
Ще го излекувам и ще си тръгне.
Помниш ли, като те питах кой те обича най-много?
Какво ми отговаряше? - Жабата.
Жабата.
Татко!
Спри, ще се качим.
По-бързо, тате!
Ние летим! Ура!
По-бързо, тате! Ние летим!
Още малко, тате.
Хайде. - Утре по-дълго кръгче, нали?
Защо корабите не потъват?
Защото са кухи.
И ние не потъваме. - Да.
Защо?
Защото сте пълни с въздух. Като балони.
Щом сме като балони, може да летим.
Може да идем да видим Лис.
Разбира се.
Облечи си пижамата.
А ти излизай. - Още малко.
Ти братът на Лис ли си?
Да.
Моите родители не са ваши родители?
Не.
Искам майка ми да знае.
Помогни ми.
А аз?
Помогни ми, моля те.
Мамо!
Какво има? - Не знам. Рафа.
Върви да спиш, сега идвам.
Измъкни ме, моля те.
Искаше ми се да имам момче.
Емилио също. Въпреки че не си признава.
Помня, когато дойдоха близначките.
Емилио носеше по едно бебе във всяка ръка
и мислеше, че са момчета.
Той е добър баща, винаги ми е помагал.
С две бебета и три малки момичета беше много трудно.
Много труд, много жертви.
Но няма нищо по-хубаво на света.
Не трябваше да идваш.
Живеехме добре.
Тъжна ли си? - Не.
Страхуваш ли се? - От какво?
Не знам.
Не ми харесва, че Рафа е сам в стаята.
Жал ми е.
Знам, че ни измами и че нарани мама, но...
Видя ли го? Видях те да влизаш.
Ирис, стига вече.
Когато жабата закряка, дойде мухата и й затвори устата.
А жабата седеше и пееше под водата.
Когато мухата зажужа, дойде паякът и й затвори устата.
Паякът - на мухата, мухата - на жабата...
Когато Лила и Далия спряха да пеят, трябваше да отидат да си лягат.
Хайде, вървете да спите.
Ирис, няма ли да ядеш?
Боли ме стомахът.
И в тези земи само Ной знаел, че ще дойде Всемирният потоп.
Казали му: "Ако искаш да се спасиш, ти и твоето семейство...
Трябва да построиш ковчег". И той започнал.
Строил го години наред. И един ден започнало да вали.
"Бързо", предупредил семейството си.
Ирис.
Ирис. Отвори ми.
Ирис.
Емилио.
Ирис!
Какво направи? Слизай!
Слизай! Качвай се.
Ирис!
Къде е? - Как можа да доведеш Мила!
Къде е? - Отиде си.
Не е възможно. Беше вързан. Къде е?
Беше тук, умираше.
В стаята!
Тръгна си, аз го видях.
Вечеря с нас и ни ограби.
Като се връщах, го заварих на пътя.
Видях как удари Роса и реагирах грубо.
Не мога да повярвам. Тук никога нищо не се случва.
Да. Но не бива да сме толкова доверчиви към хората.
Преживяхме ужасни дни.
Момичетата са притеснени.
Мелиса. Хайде, тръгваме.
Нямаш ли комплект? - Нямам.
Това е трансформатор от 125 на 220 волта.
Здравей, миличка, как си?
Здравей, Мила. - Здравей, Роса.
Как си? - Добре, а ти?
Какво е това? Много е хубаво. - Харесва ли ти?
Искаш ли вино? - Да. Ухае чудесно. Как си, Емилио?
Почти е готово.
Добър ден.
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО