Downloaded from YTS.MX
Az élet olyan hihetetlenül tökéletes kombinációja az elemeknek,
Official YIFY movies site: YTS.MX
amik képesek az élő anyag létrehozására.
Talán a természet legnagyobb rejtélye.
Az élet egy egyedülálló jelenség lenne, ami csak a mi bolygónkon létezik?
Az utóbbi években tettünk néhány hihetetlen felfedezést,
amik azt sugallják, hogy a naprendszerünk életfeltételei,
sokkal elterjedtebbek lehetnek, mint valaha gondoltuk.
Friss missziók különös világokat találtak,
holdakat, melyeken hatalmas óceánok lehetnek, több mérföld jég alatt.
Mint az Európa, amelyik a hatalmas Jupiter körül kering.
Helyeket, ahol gázok törnek elő több száz mérföldre az űrbe,
mint az Enceladus, a Szaturnusz apró holdja.
Vagy holdakat a Földhöz hasonló látképpel,
hegyekkel, völgyekkel, felhőkkel
és tavakkal folyékony metánból, vagy etánból,
mint a Szaturnusz legnagyobb holdján, a Titánon.
Ha valaha lehetséges volt az élet,
ami most már tény, Naprendszerünk elmaradott világainak bármelyikén,
ennyire durva, és a Földtől ennyire eltérő körülmények között,
az azt implikálja, hogy az élet előfordulása lehetséges
a távolabbi űr bármely másik elmaradott bolygóján is.
Az élet második létrejötte ugyanazon rendszerben,
arra utal, hogy az élet keletkezése egy valószínű esemény.
Ha kétszer is megesik ugyanott, akkor ez igaz lehet a teljes univerzumra.
A tudósok most olyan bolygók után kutatnak,
messze a Naprendszer határain túl,
ahol életre bukkanhatunk a közeljövőben.
Hála a NASA 2009-ben pályára állított űrteleszkópjának, a Keplernek,
tudjuk, hogy csak a mi galaxisunkban is,
milliárd számra lehetnek földszerű exobolygók.
Ha az univerzum hatalmas méreteit nézzük, a több, mint 100 milliárd galaxissal,
nehéz elképzelni, hogy valahol
ne létezzen egy földszerű bolygó, amin lehet élet.
Ha nem valami nagyon fura dolog történt a Földön,
akkor az élet, csak a mi galaxisunkban is, több milliárd bolygón fejlődhetett ki.
Ha nem csoda történt, akkor az élet mindenütt jelen van, ez a lényeg.
Az utóbbi években, hála a Keplernek,
földszerű exobolygót azonosítottunk, amin kialakulhatott az élet,
akár intelligens élet is, ami csak felfedezésre vár.
Nem tudjuk, az élet felfedezése,
ezen holdakon történik majd, vagy Naprendszerünk bolygóin,
vagy egy földszerű exobolygón.
De tudjuk, hogy közelebb vagyunk, mint valaha
hogy felfedjük a természet legnagyobb rejtélyét:
van-e élet az űrben.
Van élet a Földön kívül is?
Az emberiség mindig is feltette magának ezt a kérdést,
de eddig még nem találtunk választ.
Úgy tűnik, közeledünk a rejtély megoldásához.
Az utóbbi években több olyan bolygót is felfedeztünk a Naprendszer határain túl,
amikről úgy gondolják, sok mindenben hasonlítanak a Földre.
Ha lenne egy űrhajóm, amivel elutazhatnék az egyik Keplerrel felfedezett bolygóra,
a Kepler-186F bolygóra mennék.
Ez az egyik legkisebb. Pont jó a hőmérséklet…
A KEPLER KÜLDETÉS TUDÓSA
hogy a felszínen lehessen folyékony víz.
A Kepler-186F az első távoli csillag körül keringő, földméretű bolygó ami igazoltan
a lakhatási zónában van, így elképzelhető, hogy folyékony víz van a felszínen.
A Kepler-186F felfedezése igazolta, hogy lehetnek földméretű bolygók
más csillagok lakhatási zónájában
és hatalmas lépést jelent egy földszerű bolygó megtalálásában.
A Kepler-186F 130 nap alatt kerüli meg a csillagát
és úgy a harmadát kapja annak az energiának, ami a Földet éri a Napból,
ezzel majdnem kívülre kerülve a lakatási zónán.
Ha a Kepler-186F felszínén lehetnénk,
a legfényesebb csillaguk délben olyan fényesnek tűnne,
mint egy órával naplemente előtt a Földön.
Ha végiggondoljuk azt, amit ma tudunk arról,
ezen a bolygón hogyan alakult ki az élet,
arra kell gondolnunk…
BERNARD M. OLIVER SETI ELNÖK
hogy mi itt történt, máshol is megeshetett.
És az élet ezen a bolygón kívül nagyon is valószínű
tudományos szempontból, a mai ismereteink alapján.
Jelenlegi tudásunk szerint négy alkalmas jelölt van a naprendszerünkben
ahol rejtőzhet élet:
a Mars,
a Jupiter holdja, az Európa
és a Szaturnusz holdjai, a Titán
és az Enceladus.
Mindegyikükön megtalálható az élet három nélkülözhetetlen feltétele:
szerves vegyületek, valamilyen folyadék, és energiaforrás.
A Marson a sarkokon, és a felszín alatt is található víz, jég formájában.
A CARL SAGAN CENTER IGAZGATÓJA
De időről időre, a nyár és a tavasz folyamán a felszínen is folyik.
Ugyan még nincs bizonyíték a Marson az élet bármilyen formájára,
a tudósok úgy vélik hamarosan találhatnak.
Az Európán, a Jupiter holdján is megtalálható kettő ezen feltételekből.
Tudjuk, hogy van víz az Európán. A felszínen jégkéreg található.
A CARL SAGAN CENTER KUTATÁSVEZETŐJE
Ezt a jégkérget megfigyeltük a Voyager űrszondával,
valamint a Galileo űrszondával is a kilencvenes években.
Ezalatt a rejtélyes, 10-30 kilométer vastag jégréteg alatt,
ami ezt az apró holdat borítja,
úgy hiszik, folyékony óceánnak kell lenni, ami akár 100 kilométer mély is lehet.
A Szaturnusz holdjai, a Titán és az Enceladus,
váltak az élet utáni kutatás legfontosabb helyszíneivé az utóbbi években.
Titán a naprendszer egyetlen holdja, aminek van légköre.
RANGIDŐS KUTATÓ
Továbbá ez a naprendszer egyetlen helye, ahol a légkör
főleg nitrogénből áll, a Földet leszámítva.
Szóval a Titán és a Föld szoros kapcsolatban állnak ebben az értelemben.
A Titán lenyűgöző világ.
TUDOMÁNYOS KUTATÓ ŰRTUDOMÁNY ÉS CSILLAGÁSZAT
Ez a naprendszer legföldönkívülibb helye,
mert a Földet leszámítva, ez az egyetlen ismert hely,
ahol folyadék van a felszínen.
De ezek nem vízből állnak. Folyékony metán és etán alkotja őket.
A Titán a naprendszer egyetlen helye, a Földet leszámítva,
ahol található nagy kiterjedésű felszíni folyadék.
De a -180 fokos hidegben, ez a folyadék nem lehet víz.
Tudunk tavakról, amik mélyhűtött folyékony metánnal, és etánnal vannak tele.
Az utóbbi években az Enceladus, egy a Szaturnusz körül keringő apró hold
lett az exobiológia legfőbb célpontja.
Az Enceladus egy apró jeges hold, hasonlít az Európához abban,
hogy ezt is jégkéreg borítja, ami alatt egy óceán lapul.
Tudunk jégből álló hatalmas kitörésekről, amik több mérföldre lőnek ki az űrbe.
Az Enceladus a naprendszer egyik legérdekesebb pontja,
a jelenleg is rajta folyó aktivitás miatt,
emiatt a gejzírszerű aktivitás miatt.
Ha gejzírszerű tevékenységgel találkozunk, az emberek folyékony vizet várnak.
Ezekben a kitörésekben nem rég
sikerült kimutatni az életet alkotó alap kémiai összetevőket.
Biztosra vehetjük tehát, hogy megtalálható az Encleaduson az életfeltételek hármasa:
folyadék, szerves elemek, és energiaforrás.
De ha az élet kialakulhatott ezeken a durva, és visszamaradt világokon,
miért ne jöhetett volna létre bármelyik másik bolygón,
messze a naprendszerünk határain túl?
Ha az élet kétszer is létrejön egy naprendszerben
az azt jelzi, hogy az élet kialakulása gyakori esemény.
Ha kétszer is megesett ugyanott,
valószínű, hogy a teljes univerzumban ez történik.
Ha képesek voltunk életet találni a naprendszer egy másik pontján,
továbbá kijelenteni, hogy függetlenül alakult ki…
ASZTRONÓMIA ÉS ASZTROFIZIKA KUTATÓ IGAZGATÓ
akkor ugyanabban a csillagrendszerben kétszer fejlődött ki az élet.
Ebből azt a következtetést lehet levonni, hogy az élet könnyen kialakul.
Egy nemzedéke, maga az ötlet is, hogy bolygó kering egy távoli csillag körül,
a science-fiction birodalmába tartozott.
Szóval az élet lehetőségére gondolni egy ilyen bolygón
elképzelhetetlen volt.
Valójában az első exobolygó felfedezése 1992-ig váratott magára.
Ebben az évben két szuper-Föld exobolygót azonosítottak
a Pulsar PSR 1257+12 közelében.
nagy távolságban, 2300 fényévnyire.
A bejelentés sokkolta a tudományos közösséget,
mivel ez volt az első több bolygóval rendelkező csillagrendszer, amit találtak.
Lehet egy ilyen óriásbolygón élet?
Sajnos a pulzárok a Naptól igencsak különböző csillagok.
Valójában a halott csillagokból jön létre,
mikor az univerzum legnagyobb csillagai szupernóvává robbannak szét.
A pulzár marad azután, ha egy hatalmas csillag felrobban.
KEPLER MISSZIÓ TUDÓS
Szóval egyetlen lépés választja el, hogy fekete lyuk legyen,
Ugyan izgalmas a dolog, nehéz következtetéseket levonni,
mert a pulzárok eltérnek a többi csillagtól.
Ezek elsőre talán nem tűnnek lakható bolygónak.
A szupernóvák eléggé apokaliptikus események,
amik könnyen eltüntetnek bármilyen szerencsétlen sorsú bolygót,
ami a felrobbanó csillag körül kering.
Az a távoli világ fürödne
a röntgensugarak, és töltött részecskék halálos koktéljában,
amiket egy csillag bocsátana ki, ami olyan halvány
hogy árnyékot is alig vetne ennek a világnak a felszínére.
Szóval az élet lehetősége ilyen furcsa és barátságtalan környezetben
elég távoli.
Habár a felfedezés igazán fontos része az volt,
hogy először sikerült
a naprendszerünk határain túli bolygórendszerek
létét igazolni.
Ha találtunk ott két exobolygót is, miért ne lehetne több?
Három év múlva egy napszerű csillag körül keringő exobolygóra bukkanjanak,
ami sokkal fontosabb felfedezés volt, mert egy ilyen bolygó körülményei
potenciálisan a naprendszer bolygóinak körülményeire hasonlítana.
1995 október hatodikán
jelentették be az első napszerű csillag körül keringő exobolygó felfedezését,
a Nature folyóiratban.
A csillag az 51 Pegasi volt, egy napszerű csillag, 51 fényévre
az exobolygó pedig egy óriási bolygó volt.
A mienkhez hasonló csillag körül keringő első exobolygó az 51 Pegasi b nevet kapta.
Nagyon szokatlan, hatalmas bolygó. Nehezebb, mint a Jupiter.
És nagyon rövid idő alatt kerüli meg a csillagát.
Ezen a bolygón egy év négy napnak felel meg.
Ez a felfedezés fordulópont volt az exobolygó kutatásban.
Innentől kezdve sok újat találtak.
Mindezek mellett, ami radikálisan megújította az exobolygó-kutatást,
az a NASA űrteleszkópja, a Kepler volt.
Mielőtt a Keplert kilőtték,
bolygók százait ismertük, amik más csillagrendszerekben keringtek.
KEPLER TUDÓS
Mostanra több ezerről tudunk.
Ezért volt a Kepler ilyen forradalmi.
A Kepler egy űrteleszkóp,
amit arra terveztek, hogy felfedezze a környezetünket a Tejút galaxisban,
hogy több száz Földméretű, vagy annál kisebb bolygót találjon
a csillaguk lakhatási zónáján belül, vagy annak közelében,
és hogy meghatározza a több százmilliárd csillagot a galaxisunkban,
amiknek lehet ilyen bolygója.
Egyszerűen működik. Bárki megértheti.
Az ég egyetlen pontját nézi folyton, pislogás nélkül.
A SETI KUTATÓCENTER IGAZGATÓJA
Úgy 150 000 csillagot vizsgál, azt nézve, milyen fényesek.
Mint egy kamera fénymérője.
És néha észreveszi ezt a csillagot, például.
Egy kicsit elhomályosodik, pár százaléknyit néhány órára,
aztán újra felfénylik.
Nos, ez akkor történik, ha elhalad előtte egy bolygó.
Száz bolygó megtalálásától több ezerig jutottunk a Keplerrel,
ezek megerősített adatok.
És van még 3000, vagy 4000, amikre erős bizonyítékaink vannak,
de még nem tartjuk őket igazolt bolygóknak.
A Kepler bolygókra vadászik.
A Kepler több ezer lehetséges bolygót talált.
Ez egy bolygótaláló gép.
2011-ben először,
a Kepler ellátta a tudósokat teljes körű adatokkal a Tejútról,
hogy kiszámolhassuk, hány csillag van a Tejúton,
ami a miénkhez hasonló bolygóval bírhat.
Nagyjából egymilliárd.
Talán egymillió, talán egymilliárd, talán százmilliárd bolygó lehet
a Tejúton, ahol lehet élet.
Olyan bolygók, amiken a földihez hasonló élet lehet.
Hányon lehet tényleg élet?
Nem tudjuk a választ,
mert ez attól függ, milyen nehezen kezdődhet az élet.
Csak mert ezek a világok léteznek, nem jelenti, hogy élet is van rajtuk.
Másrészt viszont,
ezek a bolygók a Földhöz hasonló anyagokból állnak.
Szóval, hacsak nem itt történt valami, ami máshol nem,
mindenfelé életnek kell lennie.
Mindössze négy évvel a fellövés után, 2013 áprilisában,
a Kepler csapat bejelentette az egyik nagy diadalát.
Az első felfedezést két exobolygóról, amik nagyon hasonlóak a Földhöz:
a Kepler-62e és a Kepler-62f.
A felfedezés nagy lelkesedést váltott ki,
hisz megerősíteni látszott a földszerű bolygók létét,
ahol lehetséges az élet.
A bolygók átmérője 1,6-és 1,4 szerese volt a Földének,
és a Kepler-62, egy narancssárga törpe körül keringtek,
a lakhatási zónán belül.
Egy tanulmány azt a következtetést vonta le hogy a Kepler-62e és a Kepler-62f
többnyire, talán teljesen vízborítású.
A Kepler-62e-n valószínűleg nagyon felhős az ég,
és egészen a sarkokig meleg, és párás.
A Kepler-62f hidegebb, de potenciálisan lakható.
Sajnos nagyon messze vannak, 1200 fényévnyire
a Lant csillagképben.
A Kepler missziónak hála,
tudjuk, hogy több tízmilliárd bolygó keringhet csillagok körül,
csak a mi galaxisunkban, a Tejúton,
és tudjuk, hogy több milliárd galaxis van az univerzumban.
Szóval, ha csak egy bolygórendszer egyetlen bolygóján, mint a miénk, van élet
és legalább négy másik jelölt van,
akkor annak a valószínűsége, hogy olyan bolygóra lelünk, amin van élet,
nagyon magas kell legyen.
De a Kepler nem csak a földszerű bolygók létezését fedezte fel,
de lenyűgöző adatokkal látott el minket az univerzumról,
mint azon bolygók felfedezése,
amik nem egy, hanem két csillag körül keringenek, mint a Kepler-16b.
Ez az első Kepler által felfedezett bolygó, ami két csillag körül kering.
Ezeket cirkumbináris bolygóknak nevezik.
Szóval a Kepler egyik legérdekesebb felfedezése volt,
hogy léteznek bolygók kettős csillagrendszerek körül.
És az első ilyen, amit megtaláltak, a Kepler-16b volt.
A Kepler-16b sokak kedvence a Kepler által talált bolygók közül.
Nem egy, hanem két csillag körül kering.
Erről azt hitték, hogy nem létezhet.
A kettős csillag körül keringő bolygó scifinek számított.
De az univerzum furább, mint azt a tudódok képzelik.
És kiderült, hogy ez lehetséges.
1992 óta, több, mint 2000 exobolygót fedeztek fel.
Hála a jövőben tervezett újabb űrteleszkópok fellövésének,
a megfigyelt exobolygók száma,
várhatóan jelentősen megugrik a következő években.
Dacára, hogy csak apró töredékét fedeztük fel
az exobolygók milliárdjainak, amikről úgy gondoljuk, léteznek,
honnan tudhatnánk, hányon lehet közülük élet?
A csillagászatban, és az asztrobiológiában,
azt a területet a csillag körül, ahol elég az atmoszferikus nyomás,
hogy lehessen folyékony víz a felszínen,
úgy hívják, lakhatósági zóna.
A lakhatósági zóna egy olyan gondolkodási mód,
ami segít a miénkhez hasonló bolygót találni.
A Föld, nyilván, a naprendszerünk
lakhatósági zónájában van.
Egy potenciálisan lakható bolygó földszerű bolygót feltételez,
ahol a körülmények nagyjából a földihez hasonlók,
és így kedvezőek az életfeltételek.
Van egy pont, ahol még sem túl meleg, sem túl hideg nincs.
Ezt lakhatósági zónának hívjuk, vagy egyesek Goldilocks zónának.
Ha ezen a területen van egy bolygó, ami elég kicsi és sziklás,
és van rajta víz, akkor az a víz folyékony lenne.
Szóval az jó hely lenne a kutatáshoz.
2013 novemberében, csillagászok a Kepler adatai alapján azt jelentették,
hogy 40 milliárd földméretű bolygó lehet,
ami a lakhatósági zónájában kering napszerű csillagoknak,
vagy vörös törpéknek, csak a mi galaxisunkban, a Tejúton.
Tizenegymilliárd, ami napszerű csillag körül kering.
Ez a 11 milliárd exobolygó, ami a Napunkhoz hasonló csillag körül kering,
hatalmas száma a lehetséges földszerű világoknak.
Habár, már tudjuk, hogy a Napunktól eltérő csillagok is
jó helyek lehetnek az élet kutatására.
2016 májusában,
egy csapat csillagász először jelentette be,
hogy három lakható bolygót is találtak
egy a Naptól eltérő csillag, egy ultrahideg törpe körül.
Ez az első bolygórendszer, amit egy ilyen csillag körül találtak.
A TRAPPIST-1 nevű csillag,
csak 40 fényévnyi távolságra van,
és sokkal hidegebb és vörösebb a Napnál, és csak kicsit nagyobb, mint a Jupiter.
Ezek a csillagok valójában igen gyakoriak a Tejúton,
és nagyon hosszú életűek.
A három bolygó a Földhöz hasonló méretű,
és valószínűleg vannak lakható pontok a felszínén.
A válasz a kérdésre, hogy mi a legjobb hely az élet megtalálására az univerzumban
mára radikálisan megváltozott.
A több, mint 1000 megerősített exobolygó közül,
úgy 50 kering
a csillaga a lakhatósági zónájában.
Amik ezért potenciálisan földszerű bolygók lehetnek,
amiből nem következik, hogy ezeken a távoli világokon biztos van élet.
De lehetséges az élet a lakhatósági zónán kívül is?
A szénhidrogén tavak felfedezése a Szaturnusz holdján, a Titánon,
megkérdőjelezte a szénközpontúságot,
ami a lakhatósági zónák elméletének alapját képezik.
Találtak folyékony vízi környezeteket
az atmoszferikus nyomás hiányával
és olyan hőmérséklettel, ami kívül esett a lakhatóági zónák
hőmérsékletén.
Mert egy bolygó a lakhatósági zónán kívül van,
még lehet rajta élet.
Például, a Szaturnusz holdja, az Enceladus, és a Jupiter Európája,
naprendszerünk lakhatósági zónáján kívül vannak,
de rejthetnek folyékony, felszín alatti óceánokat vízből.
Ha számításba vesszük a lehetőséget,
hogy az élet virágozhat ilyen durva körülmények között
amik nem a lakhatósági zónában vannak,
arra kell következtetnünk, hogy ezen zónákon túl is lehetnek exobolygók.
Így annak esélye, hogy életre alkalmas exobolygót találunk
sokkal magasabb.
Tudjuk, hogy nem könnyű feladat
naprendszerünk bolygóinak, és holdjainak vizsgálata, tanulmányozása,
mivel több millió kilométerre vannak a Földtől.
Habár exobolygókat nem csak millió kilométerekre lehet találni,
de jó sok fényévre a Földtől is.
Hogy tudják a csillagászok tanulmányozni az exobolygókat,
ha azok ilyen messze vannak?
A csillagászok és asztrobiológusok több módszert is alkalmaznak,
hogy felfedezzék és tanulmányozzák ezeket a messzi, rejtélyes világokat.
A Kepler 2009-es fellövése előtt
a legsikeresebb technika az exobolygók érzékelésére
a Doppler spektográfia volt, amit radiális sebesség módszernek is hívnak.
A radiális sebesség módszer azon az elven alapul,
hogy egy csillag nem teljesen mozdulatlan, ha egy bolygó kering körülötte.
A bolygók sokkal kisebbek a csillaguknál,
de attól még kifejtenek egy kis gravitációs vonzást a csillagukra.
Mikor a bolygó a mi nézőpontunkból a csillaga mögé kerül,
enyhén vonzza az irányunkból a csillagát.
A másik oldalról pedig felénk vonzza.
Ettől a csillag előre-hátra ingadozik.
A csillagászok ezt az ingadozást keresik, mikor bolygók után kutatnak.
Egy spektrográfnak nevezett eszközt,
és erős teleszkópokat használnak, hogy vizsgálják csillagból érkező fényt.
A spektrográf, mint egy prizma,
a csillagból érkező fényt összetevőire bontja, ezzel egy spektrumot hozva létre.
A csillagfény egy része felszívódik, ahogy áthalad a csillag atmoszféráján,
és ez apró réseket, vonalakat eredményez a spektrumban.
Ahogy a csillag közelebb kerül hozzánk,
ezek a vonalak a kék irányába tolódnak el a spektrumon.
Ahogy a csillag távolodik, a vonalak a vörös felé tolódnak a spektrumon.
Szóval a spektrum előbb enyhén kékes,
majd enyhén vörösbe vált.
Így a csillagászok bolygók után kutathatnak azzal,
hogy ezeket a változó vonalakat keresik a csillagok spektrumában.
A vonzás sebességéből, és abból, hogy mennyi idő,
a kör, lehet következtetni a tömegére a bolygónak,
vagy kísérőobjektumnak, ami a vonzást kifejti.
Ha ez a tömeg alacsony, a kísérő egy bolygó.
A legtöbb korán felfedezett bolygót, ezzel a módszerrel sikerült megtalálni.
Ellenben a Kepler technika a bolygók áthaladásán alapul.
Az áthaladásos módszer a megfigyelésen alapul,
hogy a csillagok fényessége tompul,
mikor a csillag valamelyik bolygója
áthalad a csillag előtt.
A fényveszteség mértéke függ a csillag és a bolygó méretétől,
és az áthaladás sebessége pedig függ
a bolygó és a csillag távolságától, valamint a csillag tömegétől.
A Kepler űrtávcsővel,
ha csillagokat keresünk, nem látjuk közvetlenül a bolygókat.
Csak egy pislákolást látunk a csillag fényében,
mikor a bolygó elhalad előtte.
A pislákolás mértékéből tudunk következtetni a bolygó méretére.
Az áthaladási fénymérés és a Doppler sebességmeghatározás kombinációja
felfedi a bolygók átmérőjét, tömegét és sűrűségét,
amik a fő paraméterek ahhoz,
hogy kiderüljön, az exobolygó lehetséges földszerű bolygó-e,
és így lehet-e rajta élet.
Ha tudjuk a csillagtól való távolságot,
és a csillag hőmérsékletét, meg lehet becsülni,
hogy a bolygó felszínén milyen hőmérséklet van.
Egy másik fontos paraméter egy exobolygó földszerűségének megállapítására,
a légkör összetétele.
Az exobolygók légkörének vizsgálata
történhet színképelemzéssel.
Az áthaladás ideje alatt a csillagfény
áthalad a bolygó légkörén.
Ennek a szűrt fénynek a spektrális elemzése
felfedi a légkör struktúráját, és összetevőit.
A csillagászok a legföldszerűbb exobolygókat úgy azonosítják,
hogy biomarkerek után kutatnak,
amik a lehetséges életformák nyomai a bolygó atmoszférájában.
Például a molekuláris oxigén, amit lélegzünk
az élet jelenlétének következménye a Földön.
Sajnos a mai technológiákkal
nehéz közelről tanulmányozni
ezen távoli bolygók légkörének összetevőit.
A fő dolog, ami akadályoz most minket ebben a technológia.
Nem állnak rendelkezésünk olyan működő eszközök,
amikkel ez hatékonyan kutatható lenne.
De ez változhat a tervbe vett új missziókkal,
mint a Jack Webb Űrteleszkóp, és egyéb folyamatban lévő projektek.
A Kepler folyamatosan vizsgál több, mint 100 000 a Naphoz hasonló csillagot,
hogy bolygóáthaladás okozta fényváltozásokra bukkanjon.
Ennek a fejlett technikának köszönhetően,
a Kepler több, mint 1000 exobolygó létét erősítette meg.
A tudósok szerint ezekből pár tucat lehet, ami végül földszerűnek bizonyul.
Figyelembe véve, hogy egy földszerű exobolygó megtalálása
sokkal valószínűbb a bolygórendszerek lakhatósági zónájában,
a bolygóvadászat ezekre a területekre kezdett összpontosítani.
Az egyik első felfedezés volt a 70 Virginis b,
egy exobolygó, ami úgy 60 fényévnyire található,
a Szűz csillagképben.
A 70 Virginis b pont közepén van
a bolygórendszer lakhatósági zónájának.
Szóval várhatóan sem túl meleg, sem túl hideg.
Sajnos későbbi tanulmányok szerint, ez a távoli világ
egy gázóriás, igen magas hőmérséklettel,
ami kizárja bármilyen lehetséges folyékony víz, és így az élet jelenlétét.
A korai találatok nem voltak biztatóak egy Földdel analóg bolygó felfedezésére,
de ez csak a kezdet volt.
1998-ban, felfedezték a, Gliese 876 nevű csillagot,
egy vörös törpét a Vízöntő csillagképben,
a Földtől 15 fényévre,
ami nagyon felbátorította a csillagászokat.
A lakhatósági zónában találtak egy gázóriást,
a Gliese 876 b-t.
Három évvel később egy másik, közelebbi gázóriást találtak:
a Gliese 876 c-t.
Tudjuk, hogy az általunk ismert élet
nem lehetséges olyan gázóriásokon, mint a Jupiter vagy a Szaturnusz.
De nagy meglepetésre mind a két exobolygónak
lehetnek lakható holdjai, mint a Jupiternek és a Szaturnusznak.
Ez az egyik első lakhatósági zónában felfedezett bolygó volt.
És az volt a teória, hogy ha van holdja,
a hold sziklás lenne, és jó hőmérsékletű, hogy legyen rajta víz.
Miért ne lehetne ezeken a hipotetikus holdakon a Gliese 876 b és c körül
élet, ahogy azt reméljük a Jupiter holdjáról az Európáról,
és a Szaturnusz holdjairól, a Titánról és az Enceladusról?
Érdekes belegondolni, és később talán érdekes lesz kutatni is.
Ezen exobolygók felfedezése után, amiknek lehet földszerű holdja,
jó néhány további exobolygót fedeztek fel, amik körül holdak keringenek.
Ezen távoli holdak bármelyikén lehetséges,
hogy volt korábban élet, van rajta,
vagy fog kialakulhat a jövőben.
Ezen korai felfedezések után,
elkezdtünk közelebb kerülni a célhoz, hogy megtaláljuk a legföldszerűbb bolygót.
Egy Föld analóg, vagy hivatkoznak rá ikerföldként, vagy földszerű bolygóként,
olyan bolygó, vagy hold, aminek környezeti feltételei
hasonlóak a Földön találhatókhoz.
Ha az élet több millió évvel ezelőtt megjelenhetett a Földön,
és mi a bolygónkhoz hasonló exobolygók után kutatunk,
a lakható bolygók megtalálásának esélye megnő.
Friss kutatások felfedeztek bolygókat,
amikről úgy gondolják, sok szempontból hasonlítanak a Földre,
viszonylag magas a Földhasonlóság indexük.
A méretről sokszor hiszik, hogy fontos tényező
hogy a Földhöz hasonló méretű bolygók földszerűbbek
és képesek egy Földhöz hasonló légkör megtartására.
A Kepler szempontjából, egy bolygó földszerű,
ha elég kicsi, ekkor valószínűleg kőzetbolygó,
nem gázóriás, mint a Jupiter és a Szaturnusz.
De egyedül a méret, még nem elégséges adat, pláne a lakhatóság tekintetében,
hisz mellettünk is van egy méretben, tömegben hasonló bolygó:
a Vénusz, amin szinte lehetetlen az élet érkezése.
Más szempontokat is mérlegelni kell,
mint a felszín gravitációja, vagy a csillag mérete és típusa.
Egy bolygó földszerű,
ha a távolsága a csillagától, a lakhatósági zónában van,
nincs túl közel, hogy túl meleg legyen, és elpárologjon az összes víz,
és nincs túl hideg se, hogy minden víz megfagyjon.
Ha egy exobolygó összes ilyen paraméterét vizsgálhatnánk,
képesek lennénk megállapítani, hogy valóban ikerföldről van-e szó.
Ha azt mondjuk, a Kepler szerint földszerű, általában arra gondolunk,
hogy elég apró ahhoz, hogy elég szilárd legyen ahhoz, hogy rá lehessen állni.
De nem jelenti, hogy van légköre, vagy van rajta óceán.
Sokszor mondják, hogy egy Föld analógnak szárazföldinek kell lennie.
Ehhez a bolygó felszínének
hasonló anyagokból kell felépülnie, mint a Föld.
A konklúzió, hogy az extraszoláris bolygók, vagy holdak,
a lakhatósági zónájuk közepén,
az úgynevezett Goldilocks pozícióban,
bőséges légkörrel,
rendelkezhetnek a Földhöz hasonló óceánokkal, és felhőkkel.
A felszíni vizek mellett egy igazi Föld analógon
kell legyenek tavak, és óceánok, és területek, amiket nem borít víz.
Úgy hisszük, a víz nélkülözhetetlen,
de bármit tartunk fontosnak az élethez,
vannak életformák a Földön, amik megvannak nélkülük.
Vannak létformák, amik túlélnek napfény, vagy akár oxigén nélkül.
Vannak, amik túlélnek mélyen az Antarktisz jégrétege alatt.
Sajnos jelenlegi technológiánkkal,
nem tudjuk megbecsülni ezeket a paramétereket, mint a hőmérséklet,
a légkör összetétele, vagy az exobolygók felszíne.
Hiába fedeztünk fel több száz exobolygót,
nem tudunk, csak tűnődni, hogy vajon találtunk-e már egy valódi Föld analógot.
2013 április 18-án,
a Kepler csapat csillagászai bejelentettek egy felfedezést,
ami nagy elvárásokat generált.
A világon először két nagyon földszerű exobolygót találtak.
A Kepler-62e-t…
és a Kepler-62f-t.
A Kepler-62, egy narancs törpe körül keringenek, annak lakhatósági zónájában.
Azonnal elsődleges jelöltté váltak az idegen élet számára.
Egy modelltanulmány arra a következtetésre jutott, hogy a Kepler-62e-t
és a Kepler-62f-t nagyrészt, akár teljes egészében víz borítja.
A Kepler-62e valószínűleg egy nagyon felhős,
meleg, és párás bolygó, egészen a sarkokig.
A Kepler-62f hűvösebb, de potenciálisan még mindig élhető.
Sajnos nagy, 1200 fényévnyi távolságra találhatóak,
a Lant csillagképben.
Nem sokkal később felfedeztek egy másik, a Földhöz még hasonlóbb exobolygót
a Kepler-186f-t.
Ez a felfedezés mérföldkő volt,
mert ez volt az első kőzetbolygó, amit lakhatósági zónán belül találtak.
A Földtől 492 fényévre található.
A Kepler-186f talán a kedvencem a Kepler misszió bolygói közül.
Ez egy kis bolygó. Talán 10, vagy 20%-kal nagyobb, mint a Föld.
Azok alapján, amit a bolygókról tudunk, valószínűleg kőzetbolygó
és megfelelő távolságra van a csillagától,
így ha a légkör, és az üvegházhatás megfelelő,
lehet folyékony víz a felszínén.
Ezután a felfedezés után, több másik földszerű bolygót is találtak
mint a Kepler-438b,
a Kepler-442b
vagy a Kepler-440b.
Mind nagyon hasonlítanak a mi bolygónkra,
de egyik sem volt valódi Földiker.
De 205 július 23-án minden megváltozott.
Ezen a napon, a NASA Kepler Űrteleszkóp tudományos csoportja
elképesztő felfedezéssel sokkolta a tudományos közvéleményt.
A legföldszerűbb bolygóval, amit valaha felfedeztek.
A neve Kepler-452b.
Hogy mi különbözteti meg ezt a bolygót a korábbi jelöltektől?
A Kepler-452b az első kőzetbolygónak tűnő bolygó,
ami egy olyan G típusú csillag körül kering, mint a Nap.
Lakhatósági zónában lévő bolygó
egy olyan csillag körül, ami szinte a klónja a mi Napunknak.
A felfedezés után a Föld, kicsit kevésbé magányos az univerzumban.
A Kepler-452b a csillaga körül kering,
ami majdnem olyan forró, mint a napunk, 10%-kal fényesebb, és 20%-kal nagyobb,
egy olyan keringési pályán, ami csak 5% -kal nagyobb, mint Földé.
Ezen a bolygón egy év 385 földi napnak felel meg,
csak 20 nappal hosszabb, mint a Földön.
Amitől kicsit kevésbé érdekes,
már a lakhatóság szempontjából, az a mérete.
A legjobb tippünk szerint, úgy 60%-kal lehet nagyobb a Földnél.
Ez a legkisebb földszerű bolygó,
amit valaha egy G típusú csillag lakhatósági zónájában találtak.
Korábbi kutatások alapján más földszerű bolygókon, mint a 452B-n
azt gyanítják, nagy esély van rá, hogy ez egy kőzetbolygó.
Ha ez egy kőzetbolygó, a tömege nagyjából öt Földével lenne egyenlő,
amitől a felszíni gravitáció durván két grammos lenne,
eszerint a tömegünk a felszínen, majd a kétszerese lenne a földiének.
A Kepler-452b-nek vastag, felhős légköre van, és van rajta vulkáni aktivitás.
Ami még izgalmasabb a Kepler-452b földszerű viselkedésében,
hogy ez a világ, úgy hatmilliárd éve van
a csillaga a lakhatósági zónájában.
Ennyi idő alatt már kialakulhatott az élet valahol a felszínen,
vagy akár az óceánokban is létrejöhettek az élet feltételei.
A Kepler-452b úgy másfél milliárd évvel idősebb a Földnél.
Ha földméretű lenne a bolygó, és öregedő, fényesedő csillaga,
talán lett volna egy pont a fejlődésükben,
ahol a felszíni vizek gyorsan elpárologtak volna a bolygóról.
De a nagyobb tömege miatt, a csillagászok úgy gondolják, a Kepler-452b
további 500 millió évig képes megtartani a folyékony vizet.
Eddig ez a rendszer egyetlen ismert bolygója
ami úgy 1400 fényévnyi távolságra található, a Hattyú csillagképben.
Nyilván nem fogunk arra járni a közeljövőben,
de lenyűgöző belegondolni, hogy ekkora távolságban,
egy a miénkhez nagyon hasonló világ létezhet.
Ha ez a földszerű bolygó létezik, miért ne lehetne több ezer másik?
Kevesebb, mint egy évvel a Kepler-452b csodás megtalálása után,
2016 májusában egy új felfedezés rázta meg a tudományos közösséget.
Csillagászok az Európai Déli Obszervatórium teleszkópjaival, Chilében,
három bolygót fedeztek fel egy halvány törpecsillag körül
mindössze 40 fényév távolságra a Földtől, a Vízöntő csillagképben.
Eddig ezek a világok tűnnek a legjobb célpontnak
az élet utáni kutatásban.
A TRAPPIST teleszkópot használták, hogy monitorozzák
egy ultrahideg törpecsillag fényességét a Vízöntő csillagképben,
ami a TRAPPIST-1 nevet kapta.
A TRAPPIST-1 hidegebb, és vörösebb, mint a Nap, és alig nagyobb, mint a Jupiter.
Az ehhez hasonló csillagok gyakoriak a Tejúton,
és hosszú életűek.
Ez volt az első alkalom, hogy bolygókat találtak egy ilyen körül.
A három bolygó mérete hasonló a Földéhez,
és lehetnek lakható részek a felszínen.
De ami igazán izgalmas, hogy ezek az első földszerű bolygók,
amik megfelelőek az élet vizsgálatára.
Az ultrahideg törpék az egyedüliek, ahol az élet észlelése lehetséges
egy földméretű exobolygón a jelenlegi technológiák használatával.
A fény egy fényesebb csillagból, mint a Nap,
lényeges adatokat nyelne el bármely lehetséges bolygó atmoszférájából.
A következő lépés, hogy részletesebb megfigyelésekkel,
az új generációs teleszkópok segítségével
mint az ESO Rendkívül Nagy Európai Távcsöve,
vagy a James Webb Űrteleszkóp.
Ezek lehetővé teszik a csillagászoknak az ilyen bolygók légkörének,
és a biológiai aktivitással összefüggő molekulák vizsgálatát,
mint az ózon, a metán, vagy a víz.
Ugyan még nincs bizonyíték az élet létezésére
az egyik megtalált exobolygón,
még a legföldszerűbbeken sem, mint a Kepler-452b,
folyton azon kell tűnődnünk, hogy a lehetséges életformák,
amik kialakulhattak itt, képesek lesznek-e intelligens életté fejlődni.
Ha bármelyik távoli világ több milliárd éve jött létre,
mint a Föld, és lakható bolygóvá vált,
akkor a szerves anyagoknak volt elég ideje életté válni.
Bármelyik létforma fejlődhetett tovább az élet komplexebb formájába,
és ezen komplex létformák bármelyike
fejlődhetett tovább intelligens lénnyé, öntudattal.
A Kepler misszió kutatásainak hála,
tudjuk, hogy csak a mi galaxisunkban, a Tejúton,
több millió Földhöz hasonló bolygó lehet,
és milliárd számra vannak galaxisok szerte az univerzumban.
Szóval az esélyek még magasabbak, mint azt valaha képzeltük.
Épp ezért a tudomány jelenleg intenzív keresést folytat az élet után.
Ma, a SETI Intézet Kaliforniában a legfontosabb intézet,
amelyik a földönkívüli intelligens élet kutatásán fáradozik.
A SETI név, a földönkívüli intelligens élet keresését jelenti.
Ez a kutatás főleg rádióteleszkópot használ.
A rádióteleszkópok rádióhullámokat fognak.
Mivel nem tudunk űrjárművek fedélzetén kutatni intelligens élet után,
rádiójeleket keresünk.
Olyan jelet keresünk, amely a rádióhullámok egy pontján van.
Mint amikor rádiót hallgatunk a kocsiban.
Mikor a sávokat keressük, statikus zörejeket hallunk.
Aztán egy adott ponton, ott az állomás.
Oké. Ez egy jel, amit egy átjátszó állomás generál valahol.
Nem természetes statikusság.
Nem egy kvazár, vagy egy pulzár, galaxisok, vagy meleg, vagy hideg gázok.
Ezek mind rádióhullámokat generálnak, de azok mindenhol foghatók.
Olyat keresünk, ami csak egy ponton fogható.
És persze a forrásnak valahol az égben kell lennie.
Ezeket a feltételeket használjuk, hogy tudjuk,
ha a jelentésüket nem is, de legalább a létezésüket,
hogy vannak.
Sajnos eddig még nem sikerült jelet fognunk,
ami valóban földönkívüli intelligenciára utalna.
A következő években, a NASA és az ESA, az Európai Űrügynökség
jó néhány űrtávcső fellövését tervezi
amik biztos segítenek majd az élet rejtélyének felderítésében,
a naprendszerünk határain túl.
A legambiciózusabb projekt a James Webb Űrtávcső.
Ez egy nemzetközi együttműködés a NASA,
az ESA és a Kanadai Űrügynökség, a CSA között.
Ez lesz a következő évtized fő csillagvizsgálója,
ami világszerte csillagászok ezreinek munkáját segíti.
Univerzumunk történelmének minden fázisát vizsgálni fogja,
a Nagy Bummot követő első fényektől kezdve,
az olyan naprendszerek kialakulásáig, amik bolygóin lehet élet, mint a Földön,
a saját naprendszerünk evolúciójáig.
Ez az új teleszkóp háromszor erősebb, mint a Hubble,
képes lesz a csillagfény elemzésére,
amik áthaladnak a legközelebbi földszerű bolygók atmoszféráján,
az élet nyomai után kutatva,
mint például olyan gázok érzékelése a légkörben,
amik általában összefüggenek az élettel,
mint az oxigén, metán, szén-dioxid, vagy nitrogén.
A JWST igazán segít majd megérteni, hogy
más körülmények, milyen légköröket eredményeznek.
Ez nagyon izgalmas lesz.
Van egy másik misszió is, a CHEOPS küldetés.
A CHEOPS jelentése Exobolygó Karakterizációs Műhold.
Ez egy ESA misszió, amit exobolygók áthaladásának tanulmányozására szenteltek,
ultraprecíz fénymérésekkel,
amiket olyan fényes csillagokon végeznek, amikről tudjuk, van bolygójuk.
Ezekkel az új űrtávcsövekkel
amiket terv szerint a következő években lőnek fel,
biztos, hogy fogunk találni lakható exobolygót,
és a meggyőző életjelek felfedezése is csak idő kérdése lehet.
Ha valaha képesek leszünk bizonyítékot találni az életre
a több milliárd exobolygó közt,
amit űr szerte felfedeztünk,
az kétségkívül sokkoló lesz.
Ha találunk életet valahol máshol a naprendszerben
és képesek leszünk, teszem azt, genetikai vizsgálatot végezni,
hogy meghatározzuk az eltérést a Földön kialakult élettel
az igazán, mindent megrázó felfedezés lenne.
A ma élő generációk talán már megtapasztalhatnak
egy olyan felfedezést, ami fordulópontot jelent majd
az emberi faj történelmében:
az élet felfedezését kint a mély űrben.
A feliratot fordította: Irlanda Máté