Downloaded from YTS.MX
Olen Liss Pereira,
Official YIFY movies site: YTS.MX
rekkakuski, joka on jumissa naisen kehossa.
En tiedä, olenko tosi ruma vai tosi nätti tyttö.
Röyhkeä mutta elegantti.
Pienituloinen mutta suurimenoinen.
Toisten – harvojen – mielestä laiha,
ja toisten – useimpien – mielestä lihava.
En ole liian pitkä enkä liian lyhyt.
Jos olet kuin minä, ihan siinä keskikastissa,
liity seuraani, sillä aikuistelu on sinua varten.
Hyvää iltapäivää, naiset, herrat ja sukupuolettomat.
Ihan kaikki.
Hyvää iltaa kaikille täällä ja teille, jotka katsotte minua Netflixissä. Kiitos.
Mutta missä ovat kaikki naiset, jotka tulivat tänne yksin?
Tiedän.
Ihmisistä oppii, kun kuulee heidän vastaavan.
Siellä on intohimoa.
"Tässä minä ovuloin! Vittu, olen tässä."
Siinä on omistautumista elämälle. Avoimuutta.
"Maailmankaikkeus, kaada kaikki siunauksesi minuun."
Ketkä tulivat tänne kaveriporukan kanssa?
Näettekö? Ihmisiä kuuntelemalla oppii paljon.
Olette ihan sekaisin. Ette ymmärrä. "Mitä me olemme? En minä tiedä."
Kuunnelkaapa tätä. Missä ovat pariskunnat?
Epäilykselle ei ole sijaa. "Pariskunta? Minä rakastan häntä."
Epäilykselle ei ole sijaa. On käyty jo läpi riidat ja sopeutuminen.
Kuin vanha kenkä, joka on mukautunut jalkaasi.
Se ei enää hierrä, se on ollut taistelussa.
Opit tuntemaan rakastamasi ihmiset puhumalla,
mutta se vahvistetaan riitelemällä.
Älä etsi hemmottelevaa ja huomaavaista puolisoa.
Se paska menee ohi parissa vuodessa, ja sinun pitäisi olla tosi kuuma.
Etsi joku, joka sanoo kivoja asioita ja miellyttää sinua…
Sekin loppuu pian.
Joku, joka osaa väitellä, jonka kanssa voit riidellä -
ja jota voit kunnioittaa.
Pahin on sellainen, joka antaa sinun voittaa aina.
Idiootti, joka hokee: "Rakastan sinua."
Ja sinä sanot: "Voi harmi!"
Kun olin viimeksi Netflixissä, olin raskaana.
Hyvin raskaana!
Vannon, etten ole enää.
Siitä on kauan, kun minulla oli tekosyy. "Niin, hän sai vastikään vauvan."
Lapseni osaa jo puhua. Hän on kolme…
Nyt syy on minun.
On ihanaa olla äiti pojalleni.
Mutta en pidä niin paljon siitä kaikesta, mitä äitiyden mukana tulee.
En osannut laskea poikani ikää kuukausina.
En tiedä mitään niistä typeryyksistä. En halua jutella WhatsApp-ryhmissä.
Ja ne kaikki kurssit… En vienyt häntä opettelemaan ryömimistä.
Äideillä on nyt kolme kertaa stressaavampaa kuin ennen.
Aiempien sukupolvien äidit saivat synnyttää ja olla äitejä.
Yksityisesti.
Piste.
Me emme saa.
Teemme samoja asioita, mutta julkisesti. Koska nykyään ollaan kuin vaikuttajia.
Jaat julkaisut seitsemälle seuraajallesi kuin isolle yleisölle. Sellaisia olemme.
Eikö niin?
Tärkeimpiä päätöksiä poikani synnyttyä oli se, voinko julkaista hänen kuvansa.
Tämän sukupolven täytyy päättää siitä. Päätin olla julkaisematta.
"Lapsi on varmaan ruma, kun äiti ei julkaise kuvaa.
Poika ei varmasti näytä isältään.
#lutka."
Lopulta päätät jakaa kuvan. Äidit rakentavat yhteisöä jakamalla.
Julkaistaanpa siis imetyskuva, eikö niin? Imettäminen on niin kaunista.
"Hemmetin itsensäpaljastaja.
Käyttää imetystä tekosyynä esitellä tissejään.
Lutka, lutka, lutka, #LUTKA.
Käyttää viatonta lasta hyväkseen vilauttelussaan.
Tissit ovat rumat ja kierossa.
Siunausta."
Siinä ei voi voittaa.
Ei voi voittaa mitenkään. Eikö niin?
Sitten mietit, että he ovat oikeassa tisseistä. Kaikilla on mielipiteensä.
Julkaiset tuttipullokuvan.
"Hiton akka, sietämätön ämmä, satutat koko yhteiskuntaa,
kun riistät lapselta ainutlaatuisen nänni-suu-yhteyden,
joka tekisi hänestä hyvän ihmisen. Kasvatat tulevaa rikollista.
Siunausta perheellesi."
Ei!
Et voi voittaa mitenkään. Sukupolvemme on tosi outo ja hankala.
Nainen on yksinäisimmillään heti synnytyksen jälkeen.
Hän ei voi samastua siihen arkeen, mitä toisilla on.
Olet yksin ja sekaisin.
Synnytyksen jälkeen olemme tavallista hullumpia.
Hormonitasot heilahtelevat, tissit tuntuvat halkeavan -
ja kroppa on kuin kokoon kursittu.
Et tiedä, kuka olet, miten ja miksi.
"Kun vauva syntyy, syntyy äitikin."
Paskapuhetta!
Sinulla on paska olo. Imetät. Se kestää 45 minuuttia.
Siinä on aikaa ajatella kaikenlaista paskaa.
Lehmä-Lolalla…
Lehmä-Lolalla on pää ja perse
Hänellä on yhä perse Koska hän ei ole synnyttänyt
Lehmä-Lola ei ole naimisissa
Sinä…
Olet niin väsynyt. Ja kun et nuku etkä syö, tulet hulluksi.
Vierailu sairaalassa synnytyksen jälkeen ei ole hyväksi kenellekään.
Odottakaa, kunnes olemme toipuneet.
Älkää olko uteliaita. Ei teillä ole sinne asiaa.
Älkääkä kertoko vitsejä raskaana oleville. Kun kaverit alkavat naurattaa, me…
Ei!
"Luoja, auta minua.
Kuinka mukavaa… Jeesus nousi kuolleista, eikö niin?
Kolmantena päivänä. Kolme päivää kuolleena kuulostaa kivalta.
Kolme päivää."
Jos näytät hyvältä kahdeksan tunnin unien jälkeen, mieti kolmen päivän kuolemaa.
"Anna ihmisille aikaa arvostaa. 'Hän oli niin hyvä ihminen.'
Anna heille aikaa sanoa:
'Hän oli elämäni nainen. Jos hän olisi vielä elossa, kosisin häntä.'
Kolme päivää. Sitten palaisin hiukset laitettuna valkoisessa asussa."
Menetät järkesi!
Hormonit, kroppa ja aivot ovat sekaisin.
Mitkään vaatteet eivät sovi, kun olet synnyttänyt.
Kolumbiassa lapsi on ilmoitettava väestörekisteriin -
heti syntymän jälkeen.
Annat hänelle nimen, jota hän vihaa loppuelämänsä.
Hän muuttaa sen. Lisseth Johana ei kelpaa kauan.
Lisseth Johana Pereira Ordóñez on liian pitkä nimi. Keksit lyhyemmän.
Pum.
Tuolla takana nauraa joku, jolla on kamala nimi.
Olemme latinoja ja meillä on huono maku. Meille ei riitä mikään.
Minullakin on kuusi sormusta vain, koska tämä on minun spesiaalini.
Ja hiukseni…
Tällä puolella voin vallata viikinkikylän ystävieni kanssa.
Tällä pääsen saippuaoopperaan.
Haluan siis kaiken.
Elämme aikaa, jossa meillä on liikaa ärsykkeitä.
Tilanne on sama kuin lapsella, joka tekee liikaa.
Piirretään sarjakuvia, maalataan kasvoja, sitten ilmapallot, vesileikit…
Ja keskiyöllä lapsi on tällainen.
Olemme ylikuormitettu sukupolvi kahden sukupolven välissä.
Meidän vanhempiemme olisi pitänyt rakastaa meitä enemmän.
Olemme kusessa.
Meillä oli hyvät vanhemmat, joten meidän on oltava hyviä lapsia.
Vanhempamme tietävät sen.
Pandemian ja karanteenien myötä tajusimme, että he ovat uusia lapsiamme.
Tämän sukupolven vanhemmat ovat uusia lapsia.
Heidän piti aikoinaan aikuistua liian nopeasti.
Liian pian, liian nuorina. He menivät naimisiin parikymppisinä.
Joten keski-iän ylitettyään he käyttäytyvät kuin teini-ikäiset.
"He kasvavat niin nopeasti…"
Vanhemmat ovat uusia lapsia.
Koska yritämme opettaa heille,
mitä heidän pitää tietää puolustautuakseen nykymaailmassa.
Ostat heille uusimman älypuhelimen.
Panostat aikaa ja rahaa, teet hidastetun opetusvideon,
jotta he ymmärtäisivät.
Miksi näemme vaivaa? He eivät vastaa puheluihimme.
Koska jos on joku… Sinulla on hätätilanne.
He ovat sanoneet olevansa aina tukenasi.
Paskapuhetta!
Kun lähdet kotoa, vanhemmat haluavat unohtaa sinut.
He ovat sairaita ja väsyneitä. Tajuat sen. Mutta he eivät vastaa puheluihimme.
Tekosyy on: "Kulta, en hallitse uutta teknologiaa."
Se on valetta!
Olen nähnyt, kun lähetät tiputarroja.
Ymmärrämme heitä.
Ymmärrän nyt monia asioita.
Kun ikää karttuu ja aikuistuu…
Minun sukupolveni ei ole täysin aikuistunut.
Olemme aikuisiässä, mutta emme kypsiä.
Ihan totta.
Olen 35, ja minulla on poika. Mitä hittoa tämä on?
Tiedän. Emme myönnä sitä.
Sitä se on.
Aikuiset eivät ole nyt samanlaisia kuin edellisessä sukupolvessa.
Kun olin lapsi, 35-vuotias nainen oli vanha.
Kun näin 35-vuotiaan, mietin: "Hän kuolee 15 päivän sisällä."
Enää ei ole niin. En ole vanha. Olen aikuisiässä, mutta en kypsä.
Meillä on aikuisen elämä, aikuisen työ ja aikuisen palkka.
Jotta voisimme tuhlata sen teinipaskaan. Koska sellaisia me olemme. Epäkypsiä.
Emme suostu aikuistumaan. Se on meille vaikeaa.
Olemme sisimmässämme teiniaikuisia.
Ymmärrän meitä. Aikuistuminen ei ole helppoa. Siihen hoputetaan.
Aikuinen, joka ei osaa keskustella lapsen kanssa, esittää pakollisen kysymyksen:
"Mikä haluat olla isona?"
Jos olisin tiennyt saman kuin nyt, olisin vastannut: "En halua olla iso."
Eikö niin? Meitä hoputetaan tekemään pikaisia päätöksiä elämämme suhteen.
Aikuisilla on nykyään paljon ahdistusta, masennusta ja kiirettä.
Kaikki on niin nopeaa ja koko ajan suurempaa.
Et jaksa odottaa 16 sekuntia sarjan jaksojen välillä.
Kaikki tapahtuu nopeasti, tässä ja nyt.
Mutta sen pitäisi olla laadukasta ja kestää ikuisesti.
Elämme aikaa, jossa on liikaa motivaatiota ja positiivisuutta.
"Mitä haluat? Pyydä sitä universumilta.
Jos pyydät kyllin kovasti, sitkeästi ja kurinalaisesti, saat sen."
Olemme "anna mennä" -sukupolvi.
Kuka opettaa meitä pysymään aloillamme ja odottamaan? Ei kukaan.
Jos en pidä suhteesta, annan sen mennä.
"Jos hän saa sinut itkemään, hän ei ansaitse kyyneliäsi."
Paskapuhetta!
Koska rakastamme eniten ihmisiä, jotka raivostuttavat meitä eniten.
Rakkaimmat saavat meidät itkemään pahiten. Esimerkiksi lapset.
Rakastamme ja vihaamme heitä eniten.
Pari kolme kertaa viikossa.
Jos esimerkiksi olet rakastavassa suhteessa,
etkä kysy itseltäsi kerran tai pari viikossa,
mitä vittua olet tehnyt elämällesi,
et rakasta häntä.
Elämme nykyään ylitsevuotavassa positiivisuudessa.
"Mitä haluat saavuttaa? Voit tehdä, mitä haluat."
Kyllä, mutta ei.
Kuulostaa ihanalta, ja motivoivia sanontoja tarvitaan.
Mutta et voi tehdä kaikkea, mitä haluat. Emme ole hyviä kaikessa.
Me osaamme asian tai pari, naapuri osaa tätä ja tuota.
"Jos pystyt unelmoimaan siitä, pystyt myös toteuttamaan sen."
Niin, mutta Latinalaisessa Amerikassa se on hankalampaa.
Pikkutyttönä lapsuuden unelmani oli, että minusta tulisi taitoluistelija.
Cúcutassa!
Jos ette tiedä, niin kaupunki on…
Useissa paikoissa ei tiedetä vuodenajoista.
Minun kaupungissani tiedetään. Meillä on kesä vuoden ympäri.
Viileä päivä tarkoittaa meille seisomista mangopuun oksan alla 38 asteessa.
Aivan. "Älä syytä ulkopuolisia tekijöitä. Se, mitä haluat, on kiinni sinusta."
Olkoon niin. Ei syytetä ulkopuolisia asioita.
Meidän on kannettava vastuumme.
Taitoluistelija, minusta!
Olen lyhytjalkainen.
Taitoluistelu on vaativa urheilulaji.
Meidän pitäisi tuntea itsemme.
Opettele tuntemaan itseäsi ennen kuin unelmoit, jottet tuhlaa aikaasi.
Minustako vaativan lajin urheilija?
He uhraavat koko elämänsä.
Urheilijat ansaitsevat kunnioitusta ja ihailua.
Varsinkin latinot.
Uhrauksia vaaditaan ihan vitusti.
He syövät keitettyä kananrintaa koko elämänsä ajan.
En käytä huumeita tai alkoholia, mutta syöminen on intohimoni…
Ja tietenkin salsan kera.
Ei, oikeasti.
Meidän pitäisi unelmoida, mutta myös tuntea itsemme.
Meidät olisi täytynyt pitää maan pinnalla, opettaa vähemmän hypotenuusia -
ja kehittää enemmän omia vahvuuksia. Kouluissa ei suuntauduta ammatteihin.
Siellä valitaan unelmat tai sääli. Tunne itsesi.
Minä tiesin polkuni jo pienestä pitäen.
Olinpa millä tahansa oppitunnilla,
minulle sanottiin aina: "Pereira, hiljaa siellä perällä."
Collegessa sanottiin: "Pereira, kerro toki kaikille."
On vaikeaa olla rauhallinen, varsinkin nyt kun onnellisuus on velvollisuus.
Meillä kaikilla on joku, johon vertaamme itseämme,
ja se on vahingollista.
Julkkikset saavat meidät luulemaan, että kaikki on mahdollista. Paskapuhetta!
Jos olet sinkku, joku on aina parempi siinäkin.
"Hän on sinkku, mutta seksikäs.
Hän treenaa eikä syö yhtä paljon kuin minä. Hänellä on myös hauskempaa.
Hän kännäilee ja tapailee australialaisia."
Ajattelet positiivisesti, että niin voi käydä sinullekin.
"En tyydy siihen toimiston hyypiöön.
Niin voi käydä minullekin."
Juhlin synttäreitäni alueella, jolla ulkomaalaiset hengailevat.
Otan mukaan rumimmat ystäväni.
Aina löytyy aussi, joka on sukua Hemswortheille.
Tyydyn pisaraan heidän DNA:taan.
"Niin voi käydä."
Mies on Kolumbiassa,
koska hän valmistaa kahvikuppeja rei'ittäviä koneita.
Niin kehittyneissä maissa rikastutaan. Ja laillisesti.
"Niin voi käydä." Hän puhuu englantia. Niin minäkin, humalassa.
Puhumme unelmista ja universumille esitettävistä kysymyksistä.
Uskon, että pitää olla paljon unelmia,
paljon toiveita, suunnitelmia ja tavoitteita.
Tuumit, ettei miehestä ole pitkään suhteeseen. Haluat enemmän.
"Haluan aussin. Tai kolumbialaisen, joka näyttää aussilta."
Voit saada unelmiesi miehen.
Unelma ei ole ongelma, vaan se, miten unelmoimme.
Suunnittele.
Unelmien mies on päämääräsi. Voit onnistua siinä.
Et ehkä ole hänen ensimmäinen vaimonsa.
Ehkä olet toinen tai kolmas vaimo, tai rakastajatar puolitoista vuotta.
Mutta se on mahdollista.
Suunnittele.
Unelmiesi mies on siellä.
Ehkä hänellä ei ole rahaa, koska avioerot käyvät kukkarolle.
Ehkä hän ei ole kovin terve, koska juhli paljon nuorena.
Ehkä…
…hän on sekaisin.
Mutta he ovat kiitollisempia. Sairas ja väsynyt mies on uskollinen. Suunnittele.
Olemme keskimmäinen sukupolvi.
Enkä tarkoita ikää, koska siitä ei edes ota selvää.
Halusin olla vanha nainen, joka puhuu kasveille.
Enää ei voi olla vanha, koska nuoruus venyy koko ajan.
"15-vuotias on uusi 8-vuotias. 20-vuotias on uusi 12-vuotias.
25-vuotiaat ovat uusia…"
Miksi haluat olla parikymppinen, jos se on pahin ikä?
Olet ahdistunut.
Olet kuuma, etkä tiedä sitä. Olet vapaa, etkä tiedä sitä.
Tein parikymppisenä paljon virheitä. Olin ahkera.
Tein töitä tulevaisuutta varten. Kiva juttu, mutta tuhlasin aikaani.
En reissannut ystävieni kanssa. En jakanut pesää…
Käyttäydyin tosi hyvin.
Pahaa siinä on se, ettei aika anna anteeksi.
Me kaikki kuljemme kohti samaa paikkaa.
Neuvoni nuorille on… Anteeksi, vanhemmat.
Jos joku pyytää alastonkuvaa, lähetä se.
Muutaman vuoden päästä siitä voi olla hyötyä.
"Tee palvelus. Lähetin sinulle alastonkuvan kuusi vuotta sitten.
Mieheni ei usko, että olin kuuma. Lähetätkö kuvan?"
Suunnittele! Eikö niin?
Olemme välissä, olemme siirtymäsukupolvi.
Olemme kokeneet paljon outoja juttuja. Pandemia oli yksi niistä.
Kestimme vaikeita ja outoja siirtymiä. Siirryimme analogisesta digitaaliseen.
Meidän piti voittaa unohdetut taistelut, ja nyt olemme pehmeämpiä.
Me, jotka kestimme -
ne ajat, jolloin serkkumme hakkasivat meitä, eikä se ollut väärin.
En tiedä teistä. Olette aristokraatteja, sikarikkaita syntymästänne saakka…
Mutta minun kaltaisillani ei ollut varaa edes matematiikan tehtäväkirjaan.
Sain käytetyn. Jos en, ostin sen käytettynä.
Mukana tulee perintö, DNA ja historia.
Ihmisiltä, jotka olivat 13–14-vuotiaita…
Siinä oli tissejä, pippeleitä ja kaikkea.
Yhtälön ratkaisemiseksi piti ensin selvittää…
"Mikä vittu tuo alla oleva on, X vai Y?"
Olemme välissä.
Analysoin itseäni, koska vain minä saan arvostella minua.
Nykyaikana mielipiteitä käytetään väärin.
"Minulla on mielipiteeni. On sinun asiasi, miten suhtaudut siihen.
Olen tosi suorapuheinen." Eli olet tosi vittumainen.
Ei.
Se on epäreilua.
Et voi käyttää luonnettasi tekosyynä ihmisten satuttamiseen.
Eikö muiden tunteilla ole väliä?
Sukupolvemme on syypää. Liika positiivisuus ja voimaantuminen.
Paitsi naisten.
"Kuka sinä olet? Olet paras, ansaitset kaiken.
Kuka ansaitsee sinut? Ei kukaan."
Voi vittu. Kuka sitten on normaali, perus tai keskiverto? Ei kukaan, eihän?
Pidän itseäni keskivertona. Olen keskiverto aikuinen.
Olen keskellä.
En ole liian pitkä. Minua ei kutsuta kirahviksi.
En ole liian lyhytkään. Minua ei haukuta kääpiöksi.
En ole niin ruma, että Netflix tekisi elämääni perustuvan saippuaoopperan.
"Dubataan se 37 kielelle. Pidetään se ikuisesti top 10:ssä."
"Katso uudestaan joka toinen viikko." Ei.
En ole niin nätti tai kuuma, että tyttöystäväsi sanoo:
"Emme mene tapaamaan sitä vitun lutkaa."
Minun kaltaiseni tytöt eivät ole niin nättejä.
Menestystäni ei epäillä. Kaikki tietävät, että olen ansainnut sen kovalla työllä.
Joten en ole kyllin kuuma.
Elämme äärimmäisten vastakohtien maailmassa. Ja joko sovit tai et.
Minä en ole koskaan sopinut mihinkään.
En sovi housuihin, joista pidän.
Yleisillä asioillakin on kaksi äärimmäistä vastakohtaa.
Koulutuksessakin on huippuosaamista. Meitä käsketään pyrkimään sinne.
Kolumbiassa korkein arvosana on viisi.
Lapsi saa erinomaisen arvosanan. "Korkein arvosana, Sandra.
Lapsi sai tietysti viitosen. Omena ei putoa kauas puusta.
Aivan kuin isänsä.
Mitä teemme lapsen kanssa , Sandra?
Kiinnitä talo, vie hänet Disneylle. Lapsi ansaitsee sen."
Ja sitten on toinen ääripää. Lapsi, joka saa heikon arvosanan, nollan.
"Nolla, Sandra, nolla.
Kuinka tyhmä täytyy olla saadakseen nollan?
Ei edes yhtä kymmenesosaa persoonallisuudesta.
Hän on luokassa kuin vaeltava sielu. Hänet tuntee, mutta häntä ei näe.
Sandra, omena ei todellakaan putoa kauas puusta.
Lapsi on aivan kuin äitinsä."
Ja jos nuo ovat kaksi ääripäätä,
entä lapsi, joka saa arvosanaksi 3,1?
Eikö saavutuksella ole mitään arvoa? Ponnisteliko hän turhaan?
Aivan, naurakaa hänelle. Olemmeko niin erinomaisia,
ettemme sanoneet tai kuulleet koulussa koskaan seuraavaa ilmausta:
"Opettaja, emme saa mitään mukaamme, kun kuolemme.
Mitä kymmenesosa merkitsee teille? Ei mitään.
Mitä se merkitsee minulle? Tulevaisuuttani, professori."
Eikö niin? Vain viitosia kaikista aineista.
Koska tämän päivän motto on: "Pystyt mihin tahansa."
Paskapuhetta!
On asioita, joihin et yksinkertaisesti pysty.
Meillä ei ole taitoja tai kykyjä.
Mitä pikemmin keskityt omiin vahvuuksiisi, sitä vähemmän turhaudut elämän varrella.
Eikö niin?
Kun sanotaan, että pystyy mihin tahansa,
välitämme vanhempina sukupolvemme ahdistuksen lapsillemme.
Löysin itseni.
Kun näet lapsen taputtavan rytmiä…
"Rumputunteja 2,5-vuotiaalle nerolle."
Sellaista sattuu.
Eikö niin?
Edellinen sukupolvi toimi toisin.
Se jäi huomaamatta. "Poika, soitat siis saksofonia."
Ei mitään.
Seuraava sukupolvi. Kun ei voi puhua kissoille tai kasveille…
Olemme sukupolvi siinä välissä.
Veremme ei ole sinistä, mutta se on O+. Missä O+-väkeni on?
Kyllä, olemme halvempia. Olemme yleisempiä.
Mutta kun tulee onnettomuus, kuka voittaa?
Meitä ei näe anelemassa.
"Luovuttakaa verta. Omaamme on vähän."
Emme helvetissä! Meillä on verta riittämiin.
Siksi saamme kasvohoitoja, verihiutalepitoista plasmaa ja sellaista.
Halpaa verta.
Rahvas.
Vitun köyhä mutta rehellinen perintö.
Sukupolvena olemme epäkypsä vanhempiimme verrattuna.
Mutta olemme paljon vastuullisempia. "Vanhemmat olivat parempia aiemmin."
Paskat. He olivat vastuuttomia.
Heillä oli otsaa tehdä 13 lasta minimipalkalla.
Otetaan esimerkiksi suhteemme kasveihin. Meidän, keskimmäisten.
Ihmisillä oli täydellinen suhde kasveihin, tunteellinen ja vastuullinen.
Isoäitimme tiesivät kasvien nimet ja mihin niitä käytettiin.
Ja kaiken hölynpölyn. He tiesivät kaikki nimet.
He kastelivat ja hoitivat niitä oikeaan aikaan.
Nykysukupolvi ei omista kasveja, mutta haluaa pelastaa Amazonin. Valtava vastuu.
Ja me, välisukupolvi.
Kolme pilkku yksi.
Miksi meillä on kasveja? Auta minua, mitä sinulla on kotona?
Kaktus, niinkö?
Toiset sanovat: "Kaktus? Minulla on mehikasvi."
Viisi vuotta sitten se oli ruohoa.
Emme pidä niistä kauneuden takia, vaan koska meille tulee siitä parempi omatunto.
Saamme oudon tunteen, kun elävä olento ei kuole käsiimme.
Emme ole sisältä kuolleita, koska kasvit heijastavat energiaa.
Kaktusta ei lasketa kasvin omistamiseksi.
Se tarvitsee kolme pisaraa vettä tai kyyneliä kolmen kuukauden välein.
Ja ne ovat rumia!
Edellisellä sukupolvella oli kauniita kasveja maalipurkeissa.
Meidän sukupolvellamme on rumia kasveja kauniissa ruukuissa.
Ruukku voi olla kultainen kallo.
Tai muotokuva prinsessa Dianasta, ja hänen hiuksensa…
Ja kasvi on ruma paskiainen.
Olemme keskellä, välisukupolvi. Kolme pilkku yksi.
Katsotaan vaikka kauneuden äärimmäisyyttä. Kauneudellakin on kaksi ääripäätä.
Toinen on klassinen kauneus, se on ilmeistä.
Toki sanomme nyt, että olemme kaikki kauniita.
Kyllä.
Mutta toisten kohdalla se on ilmeisempää.
Klassinen kauneus on kiistaton.
Ihmiset sanovat: "Olet komea mies tai kaunis nainen."
Miehet, jotka ovat komeita jopa ajettuaan partansa. Sellaista kauneutta.
Kauniilla naisilla on kauniit jalat ja kasvot.
Vaikka he tekevät konkurssin ja haalivat vaatteensa alelaarista,
euron T-paita näyttää heidän yllään Versacelta.
Solmi ja revi, niin se näyttää muodikkaalta. Sellaisia ihmisiä.
Eikä kyse ole kateudesta.
Mutta haluan tehdä muoto-opillisen ja anatomisen havainnon mittasuhteista.
Miten jollakulla voi olla tällainen vatsa? Ja vaivatta. Hitto, tällainen.
Miten tällaiseen vatsaan voi mahtua kaikki, mitä sinne pitää mahtua?
Haima, sisuskalut ja viisi metriä suolta sisältöineen.
Vatsalaukku, maksa, sappirakko, munuaiset. Niiden on mahduttava sinne.
Miten helvetissä ne voivat mahtua? Se ei ole inhimillistä.
He ovat matelijoita!
Eikö niin?
Ja se on klassista kauneutta.
Mutta on toinenkin kauneuden ääripää, moderni kauneus. Nykyajan kauneus.
"Tunnistamaton" kauneus, joka olisi nimi jo sinänsä.
"Aito nainen." En näytä sellaiseltakaan.
Minua ei ole olemassa.
Se on erilaista kauneutta. Sitä katsotaan ja mietitään: "Oletko…
Oletko… Mikä sinä olet?"
Tyylikkäitä ihmisiä, jotka näyttävät hyvältä.
He ovat kauniita virheistään huolimatta.
He voivat olla kummallisen muotoisia, mutta näyttävät hyvältä.
Raidat, ruudut, pilkut, smokki ja lenkkarit näyttävät hyvältä.
Siitä pidetään. Heillä on tyyliä. Uutta, modernia kauneutta.
Kysynkin, että jos en sovi tänne,
ilmiselvistä syistä…
En arvostele tätä olemustani.
Olen nyt tervetullut, mutta potkisitte pihalle, jos näkisitte minut aamulla.
Ja jos en kuulu tuohonkaan ääripäähän, mihin minä kuulun?
Keskelle. Kauneus 3,1.
Me olemme kauniita ja rumia samalla viikolla.
Tavallisia ihmisiä, tavallisia vartaloita.
Meillä on pulleita vatsoja ja lattaperseitä.
Normaaleja.
Normaalivartaloisia naisia, joiden koko on 38 C.
Siis vaatteissa. Kuppikoko on pienempi.
Mutta siitä voi olla hyötyä. Liiveihin mahtuu tavaraa.
Hassua on minusta se, että kehomme nauraa meille.
Teemme sille niin monia asioita, valitamme ja kuritamme sitä.
Niin paljon ahtamista ja kärsimystä.
Muotoilevat alusvaatteet ovat todiste siitä.
Mikään ei ole ironisempaa kuin ikääntyvä kehomme.
Yritämme kaikenlaista.
Yritämme tehdä kaikkea ollaksemme nuorekkaampia,
mutta kehomme vanhenee kuitenkin.
Olemme ikääntyneet ikuisesti.
Hauskinta minusta on se hetki, kun tulemme tietoisiksi kehoistamme -
ja alamme tuntea varmuutta ja epävarmuutta.
Tarkoitan nuoruutta ja murrosikää.
Se vaihe iskee kovasti etenkin miehiin. He ovat ihan hiton rumia siinä iässä.
Isot ja oudot nenät, isot päät ja pieni kroppa.
Eikö niin? Ja kaikki sen ikäiset miehet haluaisivat…
Heillä on orastavat viikset.
He haluavat miehekkäät viikset, paksun parran ja pulisongit,
leveän selän ja miehekkäät käsivarret,
miehekkäät jalat ja rintakarvat.
Mutta ketkä saavat ne vuosien varrella?
Me naiset!
Ikääntyminen on ironista,
sillä siinä iässä me naiset halusimme kasvattaa…
Siksi tungimme pumpulia, isän sukkia ja kaikenlaista…
Useimmat meistä.
On toki kehittyneempiä naisia, jotka halusivat kirjoja. Minä halusin tissit.
Ja hassua on se, että halusimme pyöreät, terhakat ja kauniit tissit,
mutta kuka ne lopulta saa?
Ei ole olemassa paremman näköisiä tissejä kuin yli 62-vuotiaan miehen tissit.
Ne ovat niin kauniita.
Ne ovat terhakat ja pyöreät. Nännikin on ihana.
Ne ovat söpöjä kuin vastasyntyneet. Ne ovat ihka uudet.
Olemme tavallisia ihmisiä niin monen asian keskellä.
Mutta kiellämme sen. Tunnemme itsemme ulkopuolisiksi.
Uskomme aina universaaleja totuuksia ja sanontoja.
"Ylitä itsesi, pystyt siihen, olet upea ja ihana.
Kuka ansaitsee sinut? Ei kukaan. Et ole yksin vaan tietoinen."
En halua enää oppia tuntemaan itseäni.
Olemme keskellä.
Tässä ääripäässä on aina joku, joka tekee virheen.
Ja virhe avaa mahdollisuuden.
Otetaan tatuointi, jossa lukee "sinnikäs". Virheestä syntyy kirja tai konferenssi.
"Tein virheen ja sain opetuksen.
Se vei minut askeleen ylemmäs menestyksen maailmassa."
Ne ovat ihmisiä tuosta ääripäästä.
Kun toisessa ääripäässä tapahtuu virhe.
"En pääse siitä yli. Minusta piti tulla jalkapalloilija.
Olin hyvä koulussa, mutta rehtori huijasi minua."
Sitten on välisukupolvi ja virheet.
Me keskellä, 3,1:t ja O+:t.
Kun tapahtuu virhe, mitä teemme?
Teemme sen uudestaan.
Toistamme virheemme.
Niin monta kertaa kuin on tarpeen.
"Älä soittele, ämmä." Teet virheitä.
Myös rakkaudessa on ääripäät.
On klassinen rakkaus, näytelmien rakkaus, jota ilmaistaan romanttisimmilla tavoilla.
Nuorten rakastavaisten syvää rakkautta.
Romanttista rakkautta, kuten Shakespearen Romeossa ja Juliassa.
Minäkään en lukenut sitä, mutta tässä tulee yhteenveto.
"Julia, näin sinut parvekkeella. Minä rakastan sinua.
En tunne sinua ihmisenä, tai mitä tunteesi ja arvosi ovat.
En tiedä sinusta mitään, mutta rakastan sinua, koska olet nätti.
Julia, rakastan sinua niin,
että perheemme voivat tappaa toisensa. He saavat puukottaa äitiäni.
Rakastan sinua, vaikka en tunne sinua. Jos teen konkurssin, annatko rahaa?
Jos sairastun, pyyhitkö peppuni? Rakastan sinua.
Jos emme saa rakastaa toisiamme, tapamme itsemme, Julia!"
Romanttista ja syvää rakkautta.
Klassista rakkautta, eikö niin?
Toisessa päässä on moderni, tietoinen rakkaus,
kahden ajattelevan olennon rakkaus.
Kaksi itsenäistä päättää yhdistää polkunsa.
Ihmiset kysyvät: "Onko sama tunne säilynyt?"
"Kuule…
Luen neuropsykologisen sosiologin teosta. Hän on saksalainen.
Hänen mukaansa perhoset vatsassa ovat itse asiassa ahdistusta.
Tosi rakkaus saa tuntemaan rauhaa.
Vastaan kysymykseesi sanomalla, ettei hän häiritse rauhaani."
Millaista paskaa rakkautta se on?
Ihan vitun tylsää eläkeläisrakkautta.
Sellainen rakkaus syntyi eläkeläisenä ja on suudellut aina kuin aviopari.
Se on rakkautta ilman tartuntariskiä.
Sellaista…
Paras rakkaus meille keskellä oleville -
on se rakkaus, joka hermostuttaa ja tekee levottomaksi.
Rakkaus, joka tekee sinusta huonomman ihmisen ja valehtelijan.
Se saa palaamaan aikaisin töistä imemään rakkautta toisen suusta.
Mehukas rakkaus on myrkyllistä.
Eikö niin?
Ihailemme useimpia rakkaussuhteita.
"Heillä on kiva suhde. Se on kestänyt koko elämän."
Eivät he välttämättä ole rakastaneet toisiaan koko ajan.
Jos pari on ollut 80 vuotta naimisissa,
monenko emämunauksen yli he ovat päässeet?
Uskon, että aito rakkaus, ja olen myös tutkinut tätä, on kahden ihmisen välistä.
Toivon todella, että heitä on vain kaksi.
Toinen rakastuu aina ensin ja on rakastuneempi kuin toinen.
Hän kohtelee toista hyvin, on tästä riippuvainen -
ja tekee asioita, joita toinen ei tekisi yksin,
kunnes toinen vakuuttuu, että rakastaminen on hyvä idea.
Sitten se toinenkin rakastuu. Sen jälkeen edetään vuorotellen.
Eikö niin?
"En rakasta sinua tässä kuussa. Rakasta sinä minua."
Se on kuin pingistä. Haukutaan ja rakastetaan vuorotellen.
Se tulee ja menee.
Tästä ei puhuta, koska haluamme söpön ja romanttisen version rakkaudesta.
Version, josta voimme puhua ylpeillen.
Haluamme sen olevan kuin pilvessä leijumista,
kuin nuoruutemme elokuvissa, kuin…
"Huomenta, rakkaani.
Herää, kultaseni. Aurinko on noussut."
"Valehtelin, nuku vain.
Siivoan intohimostamme jääneen sotkun.
Hyvä luoja, mitkä nämä ovat?
Nämä ovat rakkaani likaiset bokserit."
"Näin unta rakkauden suudelmasta,
jonka prinssi antoi minulle.
Vakaassa ja kestävässä suhteessa.
Koska en antanut -
ennen kuin olimme seurustelleet kuukauden."
Se ei todennäköisesti tapahdu niin.
Enkä ole nyt negatiivinen.
Käytämme paljon aikaa muiden suhteiden seuraamiseen.
Ja teemme usein itsellemme epäreiluja vertailuja.
Tämän ääripään väkeä ei voi syyttää siellä olemisesta.
He eivät kerro meille esimerkiksi geeneistään.
Meillä on erilaiset geenit. Sukumme ovat lähtöisin eri paikoista.
Minä tulen Andeilta. Esi-isissäni on alkuperäiskansojen edustajia.
Muiscoja, asteekkeja, inkoja, taínoja ja motiloneja.
Heidän piti kivuta vuoria ylös ja alas.
Siksi latinonaisilla on iso perse.
Meillä on lyhyet jalat, koska kun kävelee paljon, ne eivät enää kasva.
Kaikki on perittyä, sillä on alkuperä.
Meidän pitäisi olla reilumpia siinä, keihin vertaamme itseämme.
Joskus toisten ihmisten kuvat saavat meidät epäilemään itseämme.
Ja sitä, mitä kuvan taustalla on. Vaikka naisen.
Äitinä tuumit: "Hänellä on teini-ikäisiä tyttäriä,
pieni poika ja rakastava rikas aviomies.
Miten hän oikein pystyy siihen?"
Uskon, että kuvan taustalla on tarina, koska niin on minunkin kuvissani.
Luulen, että tuon onnellisen kuvan taustalla saattaa olla…
"Andrea! Camila! Tulkaa tänne. Mitä on meneillään?
Odotin teitä. Missä olitte? Oletko pynttäytynyt?
Riisu nuo rytkyt heti paikalla! Oletko hakemassa OnlyFansiin?
Mitä paskaa hiuksissasi on? Näytät peikolta.
Vihreä tukka? Olet latino! Kellään ei ole tuollaisia hiuksia.
Käyttäydy kypsästi! Olet jo kyllin vanha. Tule heti tänne!"
"Jaime?
Ja Daniel?
Nyt se vitun pelikonsoli pois!
Sinä olet isä!
Sinun piti auttaa minua pojan kanssa eikä pelata Fifaa.
Olit huono futiksessa ja olet huono Fifassa!
Onneksi pelin argentiinalaistuomarit haukkuvat sinua idiootiksi."
"Minä heräsin aamuneljältä.
Joogasin, kirjoitin päiväkirjaan kiitoksiani ja päätöksiäni.
Tein kaikkea! Neljä eri aamiaista, koska tyttö on vegaani.
Joka syö kanaa, lihaa ja makkaraa!
Kuolleita eläimiä! Vegaanit eivät tapa eläimiä, idiootti!
Mies on laktoosi-intolerantti. Ainakin kun on kotona.
Kaupungilla olet syönyt pizzaa ja tuplajuustohampparia.
Niissä on laktoosia!
Menin naisten sosiaalisessa evoluutiossa 15 vuotta taaksepäin teidän takianne!
Enkä voi ottaa perhekuvaa 35-vuotispäivänäni?
Tulkaa tänne nyt!
Hymyile, idiootti. Meiltä jäi lomareissu väliin, kun hankimme hammasrautasi."
"Perheeni, suurin siunaukseni."
Et voi tietää, kuinka nälkäisiä muut ovat. Et voi tietää, millaisia muut ovat.
Ei sitä koskaan tiedä, niinhän?
Vaikka vartuimme teiniaikuisiksi,
sukupolveni tunnusmerkki on se, että kaipaamme äitejämme.
Nyt kun olen äiti, ymmärrän.
Nuorena olet aina ääripäässä. Sanot: "Äiti, älä sekaannu elämääni.
Et voi päättää puolestani. Tiedän, mitä teen.
Älä sekaannu asioihini. Kunnioita omaa tilaani."
Vartut aikuiseksi ja saat lapsen.
"Äiti, ole kiltti. En tiedä, mitä tehdä elämälleni.
Kerro minulle. En tiedä, mitä tehdä.
Äiti, heitetään omat tilat hittoon. Tule asumaan kanssani."
Useimmat sukupolveni aikuiset haluavat sijaisäidin.
Haluaisimme vielä muutaman vuoden.
Siksi ostamme kellon, joka on kuin äiti. "Hengitä, nuku, herää.
Istu suorassa tai saat kyttyrän."
Olet siellä…
Ja meitä kasvatetaan jatkuvasti. Ei pelkästään perhe ja koulu,
vaan myös maku ja kaikki, mitä kulutat.
Kaikki muovaa meitä. Täytyy olla varovainen ja valikoiva.
Ystävämme kasvattavat meitä.
Yliaistilliset keskustelut kadulla aamuneljältä.
Monet asiat kasvattavat meitä.
Läheiset kasvattavat meitä. Sitten päästämme irti.
Kasvattajat päästävät meidät. "Kiitos, kun et halunnut minua."
Makumme kasvattaa meitä myös.
Elokuvissa on aina piiloviestejä.
Pidän naisten nykyisestä roolista, vahvoista naishahmoista ja niin edelleen.
Mutta sama toistuu liikaa.
Jotta nainen voi loistaa, toinen päähenkilö on aina kusipää.
Tietyt naishahmot ovat muovanneet meitä, ainakin minua ja monia muita.
En pidä siitä, miten hahmoja on kohdeltu. Saamme niistä väärän viestin.
Yksi hahmoista on Hermione Granger Harry Potter -saagasta.
Hän on minusta siistein hahmo. Sen pitäisi olla Hermione Granger -saaga.
Miksikö?
Ilman häntä ei olisi Harry Potteria. Olisi vain puolikas kirja.
Harry ei olisi selvinnyt ilman häntä. Eikä tämä ole nyt feminismiä.
Se tyttö oli kaikkein siistein.
Hän edustaa meitä kaikkitietäviä huonohiuksisia tyttöjä, jotka hylätään.
Rakastin sitä hahmoa. Hän on nainen, joka voimaannuttaa.
"Hermione on niin siisti. Olen Hermione."
Hankit vekkihameen.
"Pukeudun Hermioneksi 35-vuotiaana. En välitä, ihailen häntä."
Mikä on viimeinen kohtaus, joka näytetään Hermione-leffoissa?
Siihen on piilotettu toksinen viesti.
Hermione saattaa lapsensa koulubussiin miehensä kanssa.
Mies on lihava…
Ja hän on Ron!
Hän nai Ronin. Eli toisin sanoen hän mokasi.
Hermione on kusessa, tukka sekaisin, pussit silmien alla, vanha hame yllään.
"Kuka käski mennä naimisiin?" Hän mokasi ja munasi uransa velhona.
Niin yhteiskunta rankaisee naisia, jos päätämme hankkia lapsia.
"Hänen mokansa oli vain ajan kysymys. Mitä hän aikoo tehdä nyt?"
Se on väärin. Innoittavat naishahmot pilataan.
Esimerkiksi Daenerys Targaryen Game of Thronesista.
Ei ole väliä, jos ette katsoneet sitä.
Se on sarja juonittelusta, epäoikeudenmukaisuudesta ja riidoista.
Sama kuin katsoisit uutiset Latinalaisessa Amerikassa.
Sarja dubataan meksikonespanjaksi.
Siinä mokattiin. Se olisi pitänyt dubata Kolumbian Calissa.
Tytön nimi on Daenerys Targaryen.
"Kuka minä olen? Mikä on nimeni?
Olen tulen kuningatar. En pala, olen tulta."
Se olisi voitu tehdä siistimminkin.
Ja tämä nainen on sarjan päähenkilö. Mikä sitten on ongelma?
Hän on synnynnäinen johtaja, vahva nainen, tuhoutumaton.
Mutta haluamme keskittyä siihen, kenet hän valitsee mielitietykseen.
Hänellä on paljon vaihtoehtoja. Se on ongelma.
Valtava ongelma.
Ensimmäinen avioliitto oli järjestetty.
Mutta sellaisen miehen kanssa se ei haittaa.
"Isä ja äiti, lyökää sopimus lukkoon. Neuvotellaan tästä nyt."
Eikö niin?
"He naittoivat minut Khal Drogolle."
Hänestä tuli 16-vuotias ökyrikas leski. Selittäkää niille, jotka eivät tiedä.
Sitten oli tuli toinen mies.
Palkkatappaja, joka toi hänelle vihollisten päitä.
"Ota minut." Ja hän ottaa. Mutta voimaantunut nainen kyllästyy.
"Heippa, liikaa intohimoa minulle."
Kolmas vaihtoehto on vanha mies, mutta ei mikään inha papparainen,
kuten naapurin vanha kauppias, joka tekee kolikoille näin.
Grinch.
Vanha mies on komea ja rakastaa häntä.
Hän on mies, jollainen pitäisi valita niin järjellä kuin tunteella.
Mies on rakastava ja voimaannuttava eikä kilpaile hänen kanssaan vallasta.
Mies rakastaa, lukee ja on hauska, mutta…
"Mies on liian lyhyt, eikö?
Tuntuu oudolta, jos hän ottaa tissini pieneen käteensä."
Sellaisia me olemme.
Ja viimeinen vaihtoehto, Jon Snow. Pidämme hänestä, mutta hän on tyhmä.
Hän vaihtaa ideologiaa 15 päivän välein. "Olen sen ja sen poika.
Enkö olekaan? Olen nyt siis munkki.
Nussin villiä ja olen nyt itsekin villi."
Hän muuttaa mieltään koko ajan.
Jos et tunne sarjaa, serkullasi on juuri sellainen mies.
Voi saavuttaa mitä tahansa, mutta eniten merkitsee se, kenen kanssa päätyy yhteen.
Ja hän muuten tappaa naisen.
Viimeinen naishahmoni on kova mimmi, Black Widow.
Me kaikki tunnemme sellaisen naisen. Kovan mimmin.
Hänellä on synkkä menneisyys, jonka hän jätti taakseen.
Hänen onnistui edetä uransa huipulle. "Minä onnistun siinä."
Ilman supervoimia supersankareiden maailmassa.
Hän teki sen potkuilla, lyönneillä ja älykkyydellään.
Se tyttö pärjää kaduilla. Piste.
Useimmat naishahmot ovat sellaisia,
että jos on hyvä ura, on paska elämä.
Hänellä ei ole edes kotia.
Häntä ei ole nähty kertaakaan asunnossaan 14 leffan aikana.
Aina toimistossa tai muiden luona.
"Hei, olen Natalia-täti. Olisiko keittoa?"
Se on epäreilua.
Aivan kuin potentiaalinsa täyttävät olisivat aina yksin.
Kun kuolet, hautajaisiisi ei tule ketään.
Ei mitään.
Syöt sitä, mitä konttorilta löydät.
Ruokaa ja sielun ruokaa.
"Kuka täällä on sinkku?" Kapteeni Amerikka.
Kyllä, tiedän. Se näyttelijä on kuin liha grillissä…
Tuhma nainen.
Näyttelijä on kuuma, muttei hahmo. Kun katsoo tarkemmin, mieshahmo on tylsä.
Hän ei kiroile eikä tee mitään väärää. Hän on puhdas ja käyttää geeliä.
Hän on tavallaan liian puhdas.
Hän on kuin kunto-ohjaaja, joka on mormoni.
En tiedä. Hän on liian kunnollinen.
Epäilyttävä! Olemme latinoja.
Meille opetettiin, ettei saa mennä helppoon.
Kun jokin on liian helppoa, luulen heti, että joudun vankilaan.
Mies, joka on liian kunnollinen, on jopa toksinen.
Tyttö hymyili hänelle 80 vuotta sitten, eikä mies pääse sen yli.
Tyttö pyysi häntä vain tanssimaan. Eivätkä he edes tanssineet.
Black Widowin toinen miesvaihtoehto on Hulk.
Jos et nähnyt elokuvaa, serkkusi mies on juuri sellainen.
Toksinen tyyppi.
Katoaa pitkäksi aikaa ja palaa sitten. Naisen pitää etsiä hänet.
"No niin, rauhoitu."
Mies jopa löi naista naamaan. Hän oli vihreä, joten pysyimme vaiti.
"Se on normaalia. Sitä ei lasketa, koska mies oli vihreä."
Mies mottasi naista.
Kun näemme sellaisen miehen, syvällä sisimmässään -
jokaisella naisella on säädytön ajatus, jonka kiistämme.
99,9 prosentilla naisista on fantasia, josta kukaan ei tiennyt.
Sen kokoinen mies.
"Hän voi kantaa minua. Tuntisin itseni laihaksi ja notkeaksi."
Se on perverssiä.
Mutta mies on kelvoton. Jos hän suuttuu, hän liiskaa sinut.
Voit siis menestyä urallasi, mutta sitten kuolet yksin.
Nuo opetukset ovat ihan paskoja.
En ole nähnyt menestyvää perheellistä naista, raskaana olevaa supersankaria,
tai sankaria, joka imettää taistellessaan pahaa vastaan.
Kerromme ihmisille, että on vain kaksi ääripäätä.
Ja jos olet välissä tavallisine päätöksinesi, olet mokannut.
Eikö niin?
Ja joskus on pakko mokata. Jos se on mokaamista, niin hyvä.
Eikö niin?
Puhumme paljon tasapainosta ja sisäisestä rauhasta.
Puhumme monista asioista, jotka eivät sovi todellisuuteemme,
alkuperäämme tai mahdollisuuksiimme.
Arvostelemme itseämme koko ajan. Mitä puuttuu, mitä teimme väärin.
Koska joku teki enemmän ja nopeammin.
Emme saa rauhaa edes syödessämme. Meidän sukupolvemme ei syö rauhallisesti.
Meillä on eniten refluksitautia ja mahatulehduksia.
Syömme kiireellä. Etenkin jos olemme isosta perheestä.
Paljon sisaruksia ja vähän kunnioitusta. Silloin täytyy syödä nopeasti.
Meillä on refluksia, ahmimme emmekä nauti ruoasta.
Silti haluamme ruoan olevan ravitsevaa, luomua ja terveellistä.
Meillä on sekä vahvuuksia että heikkouksia.
Olemme erilaisia monin tavoin.
Suhteemme vaatteisiin ja ruokaan satuttaa ja lannistaa meitä.
Siksi olemme niin sekaisin. Etenkin aikuiselämässä, ystäviemme takia.
Meillä on ystäviä vain siksi, koska niitä on oltava.
Aikuisella ei ole ystäviä hauskanpidon vuoksi.
Aikuiset kokoontuvat valittamaan.
Terapiaan ei ole aikaa tai rahaa, joten tarvitaan ystäviä.
Ja se on kilpailua. "Minulla oli korona kolmesti."
"Mutta sinulla on sappirakko. Minulta se poistettiin."
Eikä edes syöminen tee meistä onnellisia. Aikuisten elämä on vaikeaa.
Emme voi enää tehdä merkityksettömiä päätöksiä.
Vaihtoehtoja on liikaa, ja se stressaa.
Aiemmin ei voinut valita rakkaudessa tai ruoassa.
Puolisoksi otettiin naapuri, koulukaveri tai serkku, mikä ei ole syntiä.
Se oli siinä.
Nykyään vaihtoehtoja on paljon.
Ihmisiä, ystäviä, puita, sinä itse, mitä tahansa.
Seinä tai graffiti. "Nain tuon graffitin."
On kaikenlaista.
Ja me olemme sen kaiken keskellä.
Aikuiselämässä ruoka ei ole aina vain ruokaa.
Jokus haluat arepan paskan viikon jälkeen, koska on sunnuntai ja pomosi on kusipää.
Haluat unohtaa olevasi aikuinen. Haluat tuntea arepassa äitisi sylin.
Haluat arepakokemuksen.
Arepan, josta ei tarvitse maksaa. Haluat sellaisen arepan.
Haluat haistaa arepan tai tacon, tai mitä teilläpäin syödäänkään.
Haluat tuntea kotoisan arepan tuoksun.
Muiston äidistäsi valmistamassa arepaa rakkaudella sinulle.
"Se on paahtunut, ei palanut. Syö nyt."
Haluat sitä.
Joskus…
Joskus yrität kaikkea ja käyttäydyt hyvin koko viikon.
Söit alkuviikon kasviksia, sitten pari päivää lihaa ja sitten kvinoaa.
Mutta sunnuntaina haluat syödä hampurilaisen.
Eikö niin?
Sinä päivänä… Anteeksi, ei päivällä.
Illalla, koska hampurilaista toivotaan aamulla, harkitaan päivällä,
ja siitä päätetään illalla. Koska niin typeriä me olemme.
Jos et herää seuraavana yönä vatsahappoiseen katumukseen,
joka polttaa mahaporttia…
Jos et herää yhdeltä yöllä katumaan, kun vatsasi on liekeissä,
ja fantasioimaan palomiehistä ruiskuttamassa närästyslääkettä päällesi,
et syönyt hampurilaista.
Jos söit hampurilaisen illalla,
etkä herää yöllä ja saa ruumiistapoistumiskokemusta…
Jos et löydä itseäsi aamukolmelta oman kehosi ulkopuolelta -
katsomassa alas ja tuomitsemassa itseäsi,
kun olet nöyryytettynä alusvaatteisillasi keittiössä -
mittailemassa ruokasoodaa viimeisillä voimillasi -
selvitäksesi hengissä,
et syönyt hampurilaista.
Jos elämä on tasapainoilua, etsi itsellesi sopiva tasapaino.
Haluatko syödä hampurilaisen? Ahmi sellainen.
Mutta tee siitä erityinen hetki. Tee siitä hampurilaispäivä.
Tilaa kaikkein älyttömin ja epäterveellisin hampurilainen.
Se, jonka näit ruokalistalla monesti ja ihmettelit, kuka sellaista syö.
Sinä syöt sen tänään!
Syö se kaikilla täytteillä. Sano kaikkeen "kyllä".
"Minihamppari isomman sisään?" Kyllä! Hotki se.
Tee siitä seitsenkerroksinen ja rasvainen. Anna sen avata lapsuuden muistoja.
Se tippa vaniljajäätelöä, jonka…
Syö se!
Niin iso, että se pitää litistää kyynärpäillä, jotta se mahtuu suuhun.
Ahmi se. Ja koska elämä on tasapainoilua, millä tasapainotamme sen?
Vedellä.
Kiitoksia!
Kiitos!
Kiitoksia!
Tekstitys: Sami Haapasalo