Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Připravený? - Ne.
- Jsi připravený? - Ano.
Švýcarský astronom, který objevil temnou hmotu, byl...
Ferrero Rocher?
Ne.
To je hrůza.
Říkala jsi, že to bude nejjednodušší předmět, a není.
Tenhle předmět sis vzal jenom proto, že sem chodí ta sexy holka.
Kašleme na zkoušky!
Já bubnuju v kapele a ty skvěle kreslíš.
Podívej.
Máš před sebou velkou budoucnost, Nat.
Zatím ne. Nejdřív musím absolvovat s vyznamenáním,
abych si našla práci v LA,
oslnila nadřízené a pak si dělala své filmy.
- To bych chtěla. - Ty to dokážeš.
- Jo. - Máš na to pět let.
- Kdo nic neplánuje, plánuje krach. - Jo.
- Přesně. - Žij, miluj, bav se.
- „Žij, bav se, miluj!" - Žij, bav se, miluj.
Gabe, tohle je důležité.
To, co děláme teď, formuje naši budoucnost.
Dobře.
Ty máš vyřešenou budoucnost, já vyřeším přítomnost. Pojď.
- Připijeme si. - A na co?
Napij se, pak ti to řeknu.
Moje kapela konečně sehnala peníze na turné.
Tvoje kapela sehnala... Panebože! Sakra, promiň.
Jo.
Vidíš? Přesně o tomhle mluvím. Nat, děláme závěrečné zkoušky.
Ty je uděláš, já je udělám...
Ani netušíš, že tvůj pětiletý plán se už dal do pohybu.
Aha.
Ale tahle chvíle je jenom jedna.
Přítomný okamžik.
- Přítomný okamžik? - Hm.
Takže co navrhuješ? Jak tenhle okamžik využijeme?
To je šílený.
Absolutně.
Jsme jenom kamarádi.
- Dobří kamarádi. Hodně dobří. - Jo.
Jsme tak odlišní.
Úplný opak toho druhého.
Ani se navzájem nepřitahujeme.
No...
To není pravda.
Gabe?
Nat?
- Ale slib mi... - Co?
Že z toho nebudeme dělat vědu.
Co by se tím mohlo změnit?
TEXASKÁ UNIVERZITA AUSTIN, TEXAS, USA
BLAHOPŘEJEME ABSOLVENTŮM
Ahoj!
Čau, kotě!
- Máš v tašce pivo? - Cože?
Můžu? Běž pryč z mojí verandy.
Vždyť jsi mě sem pozvala!
S dovolením.
Říká se, že punč se nemá kombinovat.
Hej, to jsem já.
Vyjdete už někdy ven?
Jsi chlap, tak si odskoč ven.
Vymysli to.
Tak co, jak ti je?
Takhle jsem si absolventský večírek nepředstavovala.
Takže tady máš lék na to sushi od benzínky.
Fajn.
A pak jsem ti koupila tohle.
Kdyby to...
nebylo to.
- Měli jsme kondom, Caro. - Já vím... Jenom pro jistotu.
Nemůžu být těhotná. To není v plánu. Jedeme do LA.
Co když jsem?
Ne!
To je tutovka…
že nejsi.
Promiň. Tutovka ne.
- Mám si udělat dva najednou? - Jo.
Pro jistotu, kdyby byl jeden vadný.
Tak jo. Jdu na to. Nedívej se.
Hotovo.
Tak jo.
Nastavím stopky na dvě minuty.
To je děs. Panebože.
Neboj, budeš v pohodě.
Dobře to dopadne. Máme plány v LA, ne?
Zhluboka se nadechni.
Lepší je to vědět, víš?
Kristepane!
- Kolik zbývá času? - Už to bude.
Všechno bude fajn.
Tak jo.
- Jdeme na to? - Jo.
Co tam vidíš?
Panebože. Je to v pohodě.
- Díkybohu. - Já to říkala.
Chvíli jsem se bála.
- Umíš si to představit? - Ne!
- Na. - Sushi od benzínky už nikdy. Byla to…
- blbost. - Fakt blbost.
Na zdraví.
- Fuj, to je hnus. - Jo.
Nat, co se děje?
Nevím, co mám dělat.
To bude dobrý, Nat.
- To nic. - Co si počnu?
Panebože.
Jestli ještě jednou zaklepeš...
Tak ho asi přefiknu.
Nejsi těhotná!
Nevím, jak to mám udělat.
Kdybys něco potřebovala, napiš.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Tak jo.
Chci ti... Slyšels, že jsem těhotná?
Chci si být jistá, že jsi mě slyšel.
- Jo, slyšel. - Fajn.
Já to...
- Zpracovávám to. - Jasně.
Žádný spěch.
- Dělali jsme to správně, s kondomem. - Jo.
Nemělo se nám to stát. Tohle se stává jiným.
Nemáme být v téhle situaci. Sakra.
Panebože.
- Promiň. - To nic.
Snažím se s tím vypořádat.
- Nevím. - Já taky ne.
- Nevím, co říct... - Já taky ne.
Poslyš...
To si musíš rozhodnout ty.
Je to tvoje volba.
Nechci se vymlouvat. Týká se to i mě.
Podpořím jakékoliv tvoje rozhodnutí.
Jsem pro tvou volbu.
- Děkuju. - Myslím to vážně.
Já vím.
Já si to dítě asi nechám.
Tak jo.
Takže ty a Gabe…
On byl tak...
nápomocný a...
chápající.
Rozhodně z nás nebude pár,
ale chce mi pomáhat, a to by se mi teď hodilo.
Aspoň chvíli.
Nevím, jak to vysvětlit.
Připadá mi, že tohle je něco,
co musím udělat.
Že se to prostě muselo stát.
Což znamená, že nemůžu do LA.
Ne, to nevadí.
- Já taky nepojedu. - Ne. Ty do LA pojedeš.
Nemůžu tě tu nechat.
- Ale můžeš. - Nemůžu tam jet sama.
Jestli to někdo zvládne, tak jedině ty.
Nat…
Tolik ses na tom
nadřela.
Naplánovala sis práci v reklamce. Pamatuješ?
Takže tam odjedeš.
O mě se neboj.
Pořád můžu kreslit. Nějak to vymyslím.
Jo?
Tak jo.
NATALIE, PĚTILETÝ PLÁN NEJLEPŠÍ ZAMĚSTNANEC V DĚJINÁCH!
MATEŘSTVÍ
Až se potkáme příště, budeš hrát v Hollywood Bowl.
Přinejhorším ve Wilternu.
Jo, přinejhorším.
Díky za pomoc.
- Budeš mi chybět. - Ty mně taky, Gabe.
- Přijedu tě navštívit. - Jo, určitě.
Dávej blinkry.
- Pozor při řazení do pruhů. - Jo.
Caro!
Měj se.
Hej!
Čau.
Tak jo.
Zapni si pás.
Tak zatím!
Jo...
- To je Nat? - Co?
Žádný spěch. Počkám na správnou chvíli, kdy jim to říct.
- Jo. - Souhlasíš?
- Jo. - Platí.
Ahoj! Co tady děláš? Myslela jsem, že jedeš do LA.
Ahoj, Gabe!
- Dobrý den. - Jsem těhotná.
Cože?
S ním?
Můžeme si o tom promluvit?
Netušila jsem, že spolu chodíte.
Nechodíme.
To je skvělé!
Jsme hlavně kamarádi.
Aha.
Každý den. Kromě jednoho. Byla to noc. Ani ne celá...
- Bože! - Přestaň.
No teda.
Snažím se to nějak vymyslet.
Snažím se udělat to nejlepší rozhodnutí.
Vím, že vám vyhovuje mít takhle prázdné hnízdo...
Je to super.
...a že si to užíváte.
Ale nemohla bych se náhodou
vrátit domů?
A co tvé cíle? Co bude se stěhováním do LA?
Sotva jsi promovala, Nattie.
Na tom všem jsi od malička pracovala.
O tom všem jsi snila.
Pořád budu dělat animaci, tati. Nějak... Určitě!
Jen si dám chvíli pauzu.
Co…
Co ty jsi vystudoval, Gabe?
Historii.
Historii?
Pořád se snažím vymyslet, co s tím.
Přestaň.
Gabe.
Ale plánuju pracovat v...
Nechám si brigádu v čistírně a přes léto budu hrát s kapelou.
- S kapelou? - Jsem taky bubeník.
Bubeníci…
Takže muzikant.
Vynáší to?
Zatím ne.
Pak nejsi muzikant. Pracuješ v čistírně.
A teď jsi nás hodil do odstředivky, co?
Ne, to nemůžeš. Nemůžeš mu říct, aby se vzdal svého snu.
- Ty se vzdáváš svého. Proč by on... - Já se ho nevzdávám!
Nezlobte se, paní Bennettová, ale já hodlám přispět...
Ty už jsi přispěl dost!
Mami, nemůžeš nás hned odsuzovat.
- Přišli jsme za vámi... - Myslíš, že budeme…
Moment.
Tino, jen…
Počkejte, všichni jsme teď plní pocitů.
Jako maminka a já vůči tomuto mladému muži...
- A vůči tobě. - Já vím.
Myslím, že v tuhle chvíli bude nejlepší,
když se my dva zhluboka nadechneme,
dáme si pauzičku
- a půjdeme na verandu. - Vážně?
- Ano, vážně. - Dobře.
- Páni. - To bude nejlepší.
Nevysvětlili jsme jí snad bezpečný sex?
Nebo jak se nasazuje kondom?
Vysvětlili. Mluvili jsme o kondomu. Pamatuju si to.
Jí bylo patnáct,
já se potil.
Nečekali, že se to takhle vyvine.
Nečekali… Já to taky nečekala.
Neviděla jsem se jako
„svobodná, nezaměstnaná, 22letá máma“,
když jsme byly s Carou před měsícem u kartářky.
A co naše plány?
Co naše nahé neděle a nábytek s ostrými rohy?
Měli jsme jet do Barcelony.
Hodně jsem o tom přemýšlel.
Dávalo by smysl, kdyby…
- Co? - Kdybychom se...
Právě teď potřebuju terapeuta, ale nahé neděle…
Prostě nebudou...
To ne.
- Pojďme se vzít. - Ne!
Ne! Vstaň! K tomu nedojde!
- Hej! Nemluví s tebou! - Radši se modli. Vstaň. Sedni si.
- Od včerejška jsem přemýšlel... - Promyšlené rozhodnutí!
Přemýšlejí... už od včerejška!
Pardon. Myslela jsem, že se unáhlili.
Že to byla rychlovka. „Uděláme si dítě.“
Ale přemýšleli o tom asi šest hodin!
Nevím, proč se chováš tak divně, Ricku.
Očividně to mají pod kontrolou.
Ty!
Co?
Není to dokonale promyšlená věc. Pořád to řešíme.
- Víš... - Já to vím.
Bude z tebe super táta.
Když už mám být v téhle situaci, jsem ráda, že je to s tebou. Vážně.
Víš?
Ale přece si chceš vzít někoho, koho doopravdy miluješ.
Je to tak? No jasně.
Že jo?
Jasně.
Jo.
Ale každopádně děkuju.
HOLLYWOOD
Cedule LA! Dokázaly jsme to!
Panebože!
- Jsme tady! - Jak je, Kalifornie?
Panebože.
Koukej!
Plastická chirurgie!
Je to tenhle?
Tenhle!
- Tahle nádhera? - Počkej!
Panebože.
Počkat.
Tak ne.
Tohle je 448.
My máme 449.
Hezoučkej.
- Hezoučkej. - Jo!
ANIMACE LOS ANGELES, KALIFORNIE
Žádná z těch prací není placená. Doslova žádná.
Neplacený mentoring.
Neplacená stáž. Všechno je...
Jak si mám vydělávat? Jak si kdokoli vydělává?
Musíš být bohatá, abys dělala umění?
Jo. To je Amerika.
ASISTENTKA LUCY GALLOWAYOVÁ
Ne. Panebože.
Lucy Gallowayová shání asistentku.
Počkej, není to...
Jo, šéfka animačního studia Tall Story.
Je můj idol. Jsem posedlá vším, co udělala.
- A teď nabízí práci? - Ano.
To ti seslal Bůh. Musíš tam napsat.
- Boží dílo! - Nemám kvalifikaci.
Garantuju ti,
že se přihlásí 20 nekvalifikovaných chlapů.
To určitě, ale já…
Jestli tam nenapíšeš, budu křičet.
Ne, zrovna jsme přijely.
Ne. Caro.
Nekřič... Tak dobře.
Napíšu tam. I když to místo nedostanu.
- Bude to trapas. - Nebuď negativista!
Jsem jenom realista.
Životopis... Šup, hotovo, jedeme dál.
Tys k tomu nepřipojila ani průvodní dopis?
Cože? Tos mi neřekla.
Není ani šest ráno. Co to děláš?
Promiň.
Rušíme tě?
Je to těžké, když ti najednou někdo naruší tvůj prostor?
- Promiň. - Dneska budeš hledat práci.
Ano.
A ještě máš jít na tu gyn... gyndu...
K doktorce.
Jo.
Takže já už cvičil 20 minut, ne?
Ano. Odškrtnu si, že máš splněno.
Dobře.
Odpočiň si. Vypadáš skvěle, víš?
Nelituju, že jsme tě vzbudili!
Dobré ráno!
TO DÁŠ!
...přes Pasadenu, Los Angeles…
Hej, Nat? Kolik je hodin?
8:49.
Sakra. Tak jo.
Lucy Gallowayová večer pořádá nějakou akci.
Napadlo mě, že bych se tam mohla ukázat.
To bys měla. Proč ne?
Není to divný?
Ne. Ukážeš iniciativu. Stejně se ti nikdo jiný na životopis neozval.
- Ano. Díky. - A tohle.
Co to je?
Pro tvůj první den v reklamě.
Budeš skvělá.
To je boží.
Jsem na tebe pyšná.
Díky.
Miluju tě nejvíc.
Neboj.
Taky si najdeš práci.
Určitě. Budeš v pohodě.
- Mám tě moc ráda. - Já tebe taky.
Ahoj.
Natalie? Jsme připraveni.
Tak jdeme.
Tak jo.
Zdravím. Večírek Tall Story?
- Vzadu. Mají seznam hostů. - Dobře, děkuju.
Ahoj. Můžu si dát...
Zůstaň tady.
Ne, bohužel.
Tak dobře.
- Díky moc. - Za málo.
Promiňte.
- Haló? - Haydene.
Jo.
- Poslouchám. - Co si dáš?
Nemusíš mi kupovat drink.
Já ti ho nekupuju. Představoval jsem ti Haydena.
Aha.
Dám si tequilu. Klidně tu nejlevnější. Děkuju.
Jasně.
Jsi herečka?
Ne. A ty?
Já jo.
Přišla jsi na večírek?
Tak nějak.
Pokouším se...
Je tam jedna žena a já se u ní ucházím o práci.
O práci?
Ucházím se o práci u ženy, která je uvnitř.
- Lucy Gallowayová. - Šmíruješ šéfovou?
- Ne! - Odvážný tah.
To zírám. Co máš v plánu?
Ne!
Pokouším se...
Prostě se snažím využít situaci.
Jsem tu nová.
A v tomhle městě musíš mít konexe.
Tak se snažím dostat dovnitř.
- Zas tak moc se nesnažíš. - Ten chlap má seznam hostů.
Na tom seznamu je asi sto jmen.
Neví, jestli jsi vyšla na záchod nebo na skleničku.
Tak běž.
Mám jít kolem, usmát se
a tvářit se, že vím, kam jdu?
Tak jo.
Dobře.
Děkuju.
Tahle je na mě.
Dobrá práce.
Ani chvíli jsem o tobě nepochyboval. Jake.
Děkuju.
- Natalie.
Takže, Natalie, o jakou práci se jedná?
Dělat Lucy asistentku.
Ona je můj vzor a má nejoblíbenější animátorka postav.
- Těchhle? - Jo.
Působivé. Animace Tall Story.
No, jsme uvnitř. Prošli jsme.
Tak držím palce. Drž se svého cíle.
Kde máš tu svou dámu?
Promiňte.
Je tu Lucy Gallowayová?
Ta na tyhle akce nechodí.
Není tu. Takže to byla ztráta času.
- Díky za tohle. Dobrou noc. - Počkej. Ty jdeš pryč?
- Jo. - Teď jsme přišli.
Není tady. Půjdu domů poslat další životopisy.
- Hned teď? - Jo.
Dobře, ale jsme tady.
Ukradni si něco k jídlu.
Nebudu krást jídlo!
Co tu mají?
Bez tebe to v LA není ono,
ale snažím se naplňovat sny za nás obě.
Našla jsem si za tebe spolubydlící. Je fajn.
A zítra jdu poprvé do práce. Nějaká rada?
Asi bys nemusela přijít pozdě.
Dobrý nápad.
Jo.
Víš, že v LA se každá pracovní pozice jmenuje jako v reality show?
Ne.
Včera mi jedna holka řekla,
že je supervizorka nadané mládeže.
Tomu nerozumím.
Já dřív taky ne.
Ale očividně jen hlídá děti celebritám.
LA je fakt divný město.
A jak se máš ty?
Vlastně dost hrozně.
Včera jsem akorát snědla pár krekrů, třikrát jsem usnula
a zbytek dne jsem prozvracela.
Zlatíčko, to mě mrzí.
Ale to je normální, ne?
Jo.
Je to součást procesu.
Určitě se to zlepší.
A kreslíš hodně?
- Nat? - Ne.
Můžu ti…
zavolat později, abych si mohla o samotě pobrečet tady na gauči?
Jasně.
- Kdykoliv budeš potřebovat. - Mám tě ráda.
- Já tebe taky. - Pa.
Haló?
Dobrý den. Natalie Bennettová?
U telefonu.
Ano.
Natalie. Ahoj.
Ahoj.
Našel jsem tvoje CV a nechal ho dát navrch.
- Jakeu. - Jo.
Ty si to pamatuješ? Prima.
Ty tu pracuješ!
Jo. To, že jsi studovala 2D a 3D animaci, je tvoje plus.
Na to se zaměř. Umíš psát docházku?
Nic neříkej. Až se tě zeptá, odpovíš „ano“.
Proč jsi mi neřekl, že tu pracuješ?
Nepřišla na to řeč. Myslel jsem, že tě to naštve.
Že mě to naštve? Věděl jsi, že tam Lucy vůbec není.
Jasně že jsem to věděl.
Nemůžeš tyhle lidi obtěžovat.
Jako by hotelový poskok dával Spielbergovi klíče od auta i scénář.
Obtěžovat ji?
Nevěděl jsem, co uděláš.
V tomhle městě není moc takových lidí,
co půjdou místo na večírek radši tisknout CV.
Proto jsi tady.
Pěkný sako. Ale nejsi realitní makléřka.
Natalie? Můžeme?
Ano. Zvláštní...
Jste můj vzor. Já jsem…
Líbí se mi všechno, co jste udělala. Jste...
Moc mluvíte.
Velmi zajímavé.
Půjčíte mi svou tvář?
Cože? Mou tvář?
Dobře. Zkuste třeba „štěstí“.
Škodolibou radost!
A co třeba vztek?
- Vztek? - Ano.
A rozpaky?
- Omlouvám se. Kdo jste? - Natalie Bennettová.
- Ano.
Natalie Bennettová s životopisem na papíře.
Takže jste studovala 3D?
A 2D. Jsem spíš ilustrátorka.
To byl nějaký hybridní obor?
Ne, mám titul z obojího.
Když jsem se rozkoukala, došlo mi,
že spíš seženu práci, když budu umět oboje.
Ne že by dnes 3D animace postrádala ryzí kresbu.
Existuje třeba Spider-Verse, Papíry…
Je tu nový návrh. Chtějí ho probrat...
- Pardon. - Proboha. Shay Tanzieová.
Chci jen říct,
že se mi líbila vaše pocta Adamsově králíku Fiverovi.
Bylo to
krásné.
Díky.
A pozadí vám dělal Tucker, ne?
Jo.
Úžasné.
Kdo to je?
Natalie Bennettová.
Uchází se o práci.
Umíte psát docházku?
Ano.
DĚKUJU!
Prosím.
To je ono? Je to fofr!
Má ho pěkně silné. Poslouchejte.
- Chceš vědět, co to bude? - Kluk, nebo holka?
Je to holčička.
Holka!
VAŠE KARIÉRA V ANIMACI
Caro! Šváb!
Šťastný nový rok!
Bude to skvělý rok.
Šťastný nový rok.
MIMINKO
První rok je pro všechny utrpením. Práce do noci, minimum spánku.
Měla jsi doteď ráda společenský život?
- Ani ne. - Výborně.
Stejně bys o něj přišla.
Je to stejné jako mít dítě.
Pracuj, sleduj svůj cíl. Brzy budeš mít vlastní asistentku.
Chtěl jsi vždycky dělat v animaci?
Upřímně, ne. Nic proti ní,
ale beru to spíš jako odrazový můstek.
- Aha. - Jako dítě jsem se často stěhoval.
Poznal jsem spoustu zajímavých lidí i podivných míst.
A teď bych rád ty příběhy vyprávěl.
Nevím, jestli formou fikce nebo dokumentu,
ale tohle bych chtěl. Vyprávět příběhy.
A co ty?
Já vyrostla na jednom místě.
Proto jsem přišla do LA. Za zkušenostmi!
Proto mám tuhle práci.
Máš skvělou výchozí pozici.
U mě je to spíš malá součást pětiletého plánu.
Pětiletý plán?
Jak se to říká? „Kdo nic neplánuje, plánuje krach.“
Co je?
Nevěřím svým uším!
To řekl Benjamin Franklin.
Ale já to říkám pořád.
A lidi mě za to hejtují!
Za citát Benjamina Franklina, nebo za ten plán?
- Za obojí. - To nechápu.
- Proč by tě za to někdo hejtoval? - Nevím!
Co lidem vadí na plánování?
Co jim může vadit na plánování?
Podle mě je super, že máš plán.
- Podle mě taky. - Ať žije pětiletý plán.
Na pětiletý plán.
Co je? Ty knihy jsou naprosto děsivé!
Každá říká něco jiného. Jak se v tom vyznat?
Čeho se máme držet?
- Co se děje? - Hodně kope.
- Jo? - Jo.
Páni!
Asi mám kontrakce.
- Jako teď? Víš to jistě? - Jo.
- Bojím se, že to poděláme. - To víš, že to poděláme.
To je nevyhnutelné, ale... Sakra. Vaši tě taky zkazili, viď?
Mě rodiče zkazili. A jejich rodiče zase je.
Koloběh lidí, co se navzájem kazí.
Měli bychom se stavit u Whataburgera.
Proč?
Musím se najíst. Tam mi to nedovolí.
To má asi důvod.
Ne! Budu tlačit dítě z vaginy,
ale nejdřív si dám pořádný kuřecí burger!
- Jedeme! - Dobře. Tak jo.
Panebože! Rodiče.
Já jim zavolám, neboj.
- Tudy. - Dobře.
Stavili se pro hamburger?
To je má holka!
Ano, má silné kontrakce, ale vy děláte skvělou práci.
Tak jdeme na věc. Ať to lítá!
Žádnou paniku. Jde se na věc.
Lidi? No tak, kde jste?
- Ricku! - Ano?
Musíte mě o všem informovat.
A je to tady.
Dobře, už se to blíží.
Prodýchej to. Hezky dýchej.
Nechceš přinést džusík nebo vodu?
Dobře.
Mám stručný dotaz.
Tak nic. Máte moc práce. Pardon.
Teď mi došlo, že musím oprášit všechny ukolébavky.
- Ty si pamatuju. - Jo.
Vedeš si skvěle.
Devět,
osm,
sedm…
Neomdléváte nám, tatínku?
Nic mi není.
- Dobře. Pět... - No vidíš, už to bude.
...čtyři...
- A je to. - Dobře.
Hotovo!
Dobrá práce, maminko!
Tady ji máte.
Ahoj, zlatíčko.
Ahoj, Rosie.
- Ahoj! - Ahoj.
Nemáš náhodou nějaké zkušenosti s dětmi?
Ne.
To nevadí. Pojď se mnou.
Co jsi dělal?
No, mám narozeniny.
Všechno nejlepší.
Děkuju.
A tak jsem si chtěl jednu pohladit.
Aha.
Ostatní žárlily a chtěly taky pohladit.
A pustil jsi je z ohrádky?
- Jo. Přesně to jsem udělal. - Jo.
- Myslím, že… - Žerou storyboardy.
Panebože, no fakt. Dobře.
Zachraň ty storyboardy, já zkusím...
Já to s dětma umím.
Běž napřed.
Pět minut jste samy, a už lezete na stůl.
Nezlobte se.
Ahoj, kámo. Promiň, tohle by nešlo.
Ne...
- Nechtějí toho nechat. - Zbláznily se!
- Všechno sežerou. - Prostě je zažeň.
- Nezlobte se. Kšá! - Jsi přirozený talent.
Přitul se k ní.
Neboj se jí. Je tak heboučká.
- Ale zlatíčko... - Ahoj.
Ale ne!
- Má to na zádech. - Odnes ji k vaně.
- To nic. - Ježíši!
Gabe, tou výbušnou stranou radši od sebe.
Můžeš mi pomoct? Nedosáhnu...
Možná tomu nevěříš,
ale po těchhle okamžicích se ti bude stýskat nejvíc. Dobrou!
Kozy?
- A že jich bylo! - Proč?
Protože Jake měl narozeniny. Chtěl je pustit a pohladit si je.
Bylo to roztomilý.
Můžu s tebou chodit do práce? Poznat Jakea? Očividně se bavíte.
Svou práci nesnáším.
Co...
Haló?
Jste moc hlučné.
Ty jsi hlučná!
A vůbec. Nejsme v knihovně!
A co teď? Chytej!
Panebože!
Hej! Já si tu knihu nechám.
Ba ne.
Nepůjdu spát, jsem tvoje sova.
Co ještě? Jsi noční pták?
Ano? Noční pták?
Máš v noci spoustu kšeftů a papírování?
- Co ještě musíš dělat? - Co tě čeká, ty naše sovičko?
Naše malá sovičko...
Co tě čeká? Vyházet zaměstnance?
Personál? Ne, my nebudeme propouštět.
Ne.
Jo?
- Nat, jsi v pohodě? - Jo.
Aha. To neznělo moc dobře.
Jo.
- Co se děje? - To budou hormony.
- A já… - Dobře. Já vím.
Tak jo.
Chci, aby sis uvědomila, že tohle je normální.
Nezdá se mi to normální.
Ale je.
- Dobře.
Stane se to, když otěhotníš. Nikdo o tom moc nemluví.
Ale ty vlastně trochu truchlíš.
Truchlíš nad tou, kterou jsi bývala.
Protože i když chceš sebevíc být mámou,
jako předtím už nikdy nebudeš.
Nechci tě děsit.
- Dobře. - Je to…
obrovská změna v nastavení mozku.
Opouštíš své staré já.
Jo.
Ale já a táta jsme tu pro tebe. Ať se stane cokoliv.
Tak, už to skoro je.
Co se děje? Všechno v pořádku?
Stříháme vlasy.
Cítila jsem se hnusně.
My to aktivně řešíme, že?
Správně.
Podívej se.
Možná ještě trochu, ale co říkáš na tuhle délku?
Páni! Vypadá to skvěle!
Vypadám jako mamina.
A to je dobře, ne?
Džíny po mámě, pupek po tátovi...
- Být rodič je super, ne? - Ne.
Tím, že máš kratší vlasy, nejsi mamina.
Já tak nechci vypadat. Tohle je fakt děs.
Mně ses v jejím věku s tímhle účesem líbila.
Na mně v jejím věku se ti líbilo všechno.
- Mně se líbíš v každém věku. - Vážně?
- Jo. - Dokaž to.
Tak jo.
Můžete nám dát chvilku?
- Jo.
Budeme u sebe v pokoji. Sluší ti to.
Můžu ti ještě zastřihnout špičky...
Podle mě to je hezké.
Co se děje?
Řekni mi to. Vím, že nejde o vlasy.
Připadá mi, že už nemám žádný život.
Protože nekreslím.
Nevídám se s kamarády.
Nic nedělám. Mám pocit, že…
jsem jenom tohle.
Ne, ty jsi všechno.
Opravdu.
Děláš toho tolik,
a přitom spíš dvě hodiny každý třetí den.
To je neuvěřitelné. Ty doslova udržuješ
malého človíčka při životě úplně sama.
Odvádíš fantastickou práci.
A bude to ta nejtěžší věc, kterou kdy uděláš.
V celém životě.
Až to úspěšně zvládneš, a ty to zvládneš,
vzlétneš jako raketa od Elona Muska.
To ti slibuju.
A vypadáš krásně,
jako vždycky.
Už se to nese.
Poloviční dort k polovičním narozeninám.
Podívej, co to je!
- To je neuvěřitelné. - Páni!
Vidíš to?
Vidíte, jak se tváří? Neví, co s tím.
- Vidíte to? - Jé!
- To je dort! - Dáš si?
- Dáš si dortík? - To je pro tebe, bubísku.
Naše malá slečna! Už je jí půl roku!
Jo!
- Dáš si dortík? - Fotíme se.
Jste připraveni?
Gabe se nevejde do záběru.
Nakloň se k nim. Můžeme?
- No vidíš! - Jdeme na to!
Raz, dva, tři. Jo!
Hannah!
Hannah, potřebuju ihned kafe.
Kozí nohy ji vždycky naštvou.
Zdravím. Měla bych pár nápadů pro Billyho...
Nechtěla jsem nápady, ale kafe.
Ano.
Snažila jsem se jí to ukázat. Nevnímá mě jako výtvarnici.
Nečekala jsem to tak složité.
Možná bych měla odejít a dělat baristku. Já nevím...
Ty jsi nikdy nechtěl odejít?
Já totiž...
Mám teď další práci.
- Vážně? - Jo.
Nevím, jestli to vezmu.
Je to malá společnost na výrobu dokumentů.
Je to krok stranou, za míň peněz.
Ale byl bych producent.
Producent?
Spíš takový producentík.
Měl bys to vzít. Měl bys…
Je to směr, kterým se chceš vydat. Jdi do toho.
Natáčejí dokument o heliskiingu. Víš, co to je?
- Ne. - Skočíš z vrtulníku a lyžuješ.
- Musel bych... - Ty bys lyžoval?
- Ne, ale jel bych tam s nima. - Dívat se na ně.
Musel bych jet do Švýcarska...
Pak Aljaška, Chile, snad Japonsko.
Vždycky jsem chtěl jet do Japonska.
Panebože!
Tenhle film...
Ten film…
Tahle animátorka dělá krásné filmy.
Měla jsem z ní stejný pocit, jako když jsem poprvé viděla Cestu do fantazie.
Víš?
Miluju Cestu do fantazie.
Už léta říkám,
že by to měl někdo natočit jako hraný film.
To nemyslíš vážně.
- Ano. Co je na tom špatného? - Proboha ne.
- Co se ti nezdá? - Ne!
- Proč nemůže vzniknout remake? - Odcházím.
Cože?
Co je... na tom tak hrozného?
Dobře.
Natočit hraný remake animovaného filmu
je jako vyprávět někomu svůj včerejší sen.
To kouzlo se nedá přenést. Nefunguje to.
Dobře, takže si myslíš, že nemá cenu vzít příběh
a vyprávět ho dvěma způsoby?
Na co potřebuješ hranou verzi,
když je animovaná interpretace vždycky mnohem krásnější?
Sděluje to, co realita říct neumí.
Chceš říct, že neexistuje žádný hraný remake animovaného filmu,
který je stejně dobrý nebo lepší než originál?
- Ani jeden? - A jaký?
Želví nindžové. Bum!
2014?
Ne 2014. 1990.
Náhodou jich je víc. Vyjmenuju ti je.
Ano, prosím.
Kdybych měl svoje poznámky.
Dobře.
Mám je.
Tak jo.
Vidím se v jednom domě nad Sunset Boulevardem.
V Beverly Hills. Klasika.
Ale chtěla bych mít animační studio hned u dálnice.
Tam je hrůzostrašný provoz.
Mně to nevadí. Budu mít studio u dálnice.
Máš pravdu. Blízko pláže. To je fajn.
Jo. A co ty?
Já mám skromný vkus. Potřebuju jen malé produkční studio.
Padesát šedesát zaměstnanců.
Přímo nad ním pětipokojový byt.
Takže buď zbohatlický luxusní věžák v Brentwoodu,
nebo rozlehlé sídlo za 30 milionů dolarů.
Z 50. let?
Ne. Vůbec ne.
- Díkybohu. - Ne.
Tak promiň.
Ne. Chci něco útulného a oduševnělého.
Kámoš mi řekl, že jsem jako borůvkový muffin.
- Takže potřebuju... - Miluju muffiny.
...něco adekvátního.
Třeba takovou koloniální vilku
s kořeny v minulosti, ale s pohledem do budoucnosti.
- To jsem teď vymyslel. - Hezký.
- Takže za pět let? - Spíš za šest.
Šest. To zní realističtěji.
- Tady to nějakou dobu trvá. - Ano. Některé věci.
Jak se tam dostaneme? Jak se nám to podaří?
Jak těchhle věcí dosáhneme?
- „My?“ - Jo. „My“ je myšleno čistě individuálně.
Jasně.
Co?
Přijel jsem do LA…
Přijel jsem, protože jsem myslel, že musím.
- Jo. - Víš? Kvůli práci.
A došlo mi, že trávím spoustu času tím,
abych sám sebe přesvědčil, že tohle je místo, kde mám teď být.
Už mi to tak nepřipadá.
Teď cítím, že jsem rozhodně na správném místě.
Já jsem taky na správném místě.
Dobře.
Ahoj, já jsem Jake.
- Cara. - Těší mě, Caro.
Ráda tě poznávám.
Jsem na odchodu.
Jo.
Moc rád jsem tě poznal.
Ahoj.
- Jak se máš? - Přinesla jsem kolaudační dárek.
- Teda! To jsi nemusela... - To je pro oba.
Napůl.
Už ani nevím, kdy jsme měli volný večer.
Já vím. Gratuluju. Na zdraví.
- Na zdraví. - Máš to tady super.
Děkuju.
A dokonce máš svůj... vlastní malý koutek.
- Jo. - Kde můžeš cvičit!
No, sousedi ze mě budou nadšení.
Víš co? Mají štěstí.
- Že tě uslyší hrát. - Vážně?
- Chceš si to zkusit? - Jo.
- Nohu dej sem. - Co mám dělat?
- Nohu sem. Tak. A teď... - Ježíši.
To je kopák.
- Musíš pořádně kopat. - Bojím se.
Pořádně kopej. Bude to…
Dobrý. A teď virbl.
Rychleji!
Počkej.
Promiň.
Pojďme si o tom promluvit.
Dobře.
Jenom chvilku.
Jo.
Protože minule
jsme si řekli, že z toho nebudeme dělat záležitost, a byla z toho ta největší.
A teď to může být ještě větší záležitost, když v tom figuruje Rosie.
Takže…
Jo, to rozhodně.
A proto jsem si říkal,
že byste se s Ro mohly ke mně nastěhovat.
Na nic netlačím. Ale ty bys tu mohla mít svůj ateliér
a nedaleko jsou pro Ro dvě dobré školy.
Podle mě by bylo rozumné myslet na to, kam bude chodit do školy.
Dobře, jenomže...
Už takhle se sotva držím nad vodou.
Představa, že nebudu mít k ruce rodiče...
Můžeme se o všechno starat spolu
jako spolurodiče nebo...
prostě jako rodiče.
Co strašného se může stát?
Pojďme tomu dát šanci a uvidíme.
To by mohlo skončit špatně. Gabe, my jsme tak jiní!
- A to je špatně? - Nechci tohle ztratit.
Co když se k tomu nikdy nevrátíme? Tohle je super. Funguje to.
Co když...
Co když to bude fungovat dobře nebo úžasně?
Co když je to jen začátek
něčeho krásného, co teď tvoříme?
Chápeš? Co když...
Co když bude Ro s oběma rodiči najednou?
Bojím se. Promiň.
Nemůžu. Nechci... To nemůžu riskovat.
Nechci to riskovat.
Jen kvůli Ro. Promiň. Nemůžu.
To je...
Chápu.
Ale to neznamená, že nejsi připravený ty.
Užij si svůj nový prostor!
- Jo. - Začni randit!
- Randit... - Nebo ne. Já nevím.
Jestli chceš.
Tak jo.
...když ona je tak roztomilá!
Pojď sem, miláčku.
Ty sis říhla!
Chybíš mi.
Taky mi chybíš. Moc.
Tohle si pamatuju.
Vždycky jsi byla ta nejspořádanější osoba na světě.
Jsou to jenom čmáranice.
Čmáranice?
Ne, tohle je…
Fakt dobré. Kdo to je?
Ro měla jako novorozeně přeházené dny a noci.
Tak jsme jí začali říkat sovička. Pum!
Píp!
A Gabe na ni mluví a ona vydává zvuky jako sova,
což je ta nejrozkošnější a nejuhozenější věc na světě.
Je to tak?
Takže Gabe má vlastní byt?
- Jo. - A jaké to je?
Docela na prd.
Nabídl mi společné bydlení a já mu řekla, ať si sežene vlastní byt a postel
a ať si tam strčí nějaký ženský.
- A to byl tvůj nápad? - Jo, můj.
- Proč jsi to udělala? - Já nevím.
Byla jsem zaskočená.
Poprvé jsem ho uviděla jako chlapa,
a to mě vyděsilo a zaskočilo.
A…
Tak jsem to zvorala. Zvorala!
- Musíš lézt dál. - Dobře!
- Našla jsi ho? Dáš mi? - Jo, jeden ti dám.
NADMOŘSKÁ VÝŠKA
Hele, můj plakát.
A moje jméno!
Stoupni si k tomu.
Hele. Chceš na to jít?
- Půjdeme na to? - Jo.
- Nedělej to. - Nemám techniku, ale...
Myslela jsem, že řekneš: „Nemám jazyk.“
Budu šéfproducent projektu Sobolí ostrov.
Fakt?
- Ale neseženu peníze. - To neříkej.
- Je fajn, že je to můj projekt. - Panebože! To je úžasné!
Myslím, že bychom si mohli najít nějaké bydlení.
My dva... Společně bydlení?
- Ano, ale jestli nechceš... - Ne. Chci.
Ty chceš?
- Tak to udělejme. - Zkusme to.
Začnu hledat.
Ta věc... se asi... rozbila.
Vážně?
Chci vám umýt bahno z nohou.
Nezlobte se!
Je skoro tak roztomilá jako naše malá Natalie.
Je to naše miminko.
Teda přes jedno další miminko.
- Já to pochopil. - Dobře.
Jak to jde, kamaráde?
Docela dobře.
Ahoj, Gabe!
- Ahoj. - Ahoj!
Kdo to je?
To bude Miranda. Jeho nová dívka.
- Nepovídej. - Je hezká.
- To je hezké, že přišla. - Jo.
To mu přeju.
Já vím.
- Ahoj.
Můžu s tebou na vteřinku mluvit?
O co jde?
Nevěděla jsem, že tu dnes bude Miranda.
- Řekla jsi, ať si někoho přivedu. - Ano, ale já ji neznám.
A teď je v domě mých rodičů…
A?
Teď ví, že bydlím u rodičů, a to mi přijde divný.
Proč?
Patří ke mně a chci, aby patřila i k nám.
Aby poznala Rosie.
Ale musím ti poděkovat.
Za co?
No, kdyby nebylo tebe
a neřeklas mi, abych zase začal randit,
tak bych ji nepotkal. Takže děkuju.
Pak nemáš zač.
Bylo to super.
Jo.
Tak ahoj.
- Jasně. Pa. - Měj se.
Ahoj.
Ale, ale...
Hezký.
Jo.
Tady má všechno rychlý spád. Musím držet krok.
To jsem chtěl sníst.
- Neva. Máme další. - Fakt?
- V kuchyni. - Jdu tam. Chceš něco?
Ne, jsem v pohodě. Počkej! Chci ti něco ukázat.
Chci ukázat Lucy své portfolio
a chci slyšet tvůj brutálně upřímný názor.
- Ukaž. - Podívej se.
Stačí potáhnout prstem.
Páni.
Je to skvělé.
- Jo? - Kdy jí to ukážeš?
Brzy. Někdy brzy.
To bys měla. Budete končit, ne?
- Jo. - Bude najímat lidi na nový projekt.
- Chceš, aby tě vzala. - Pravda.
Já nevím. Je těžké se takhle prodávat.
Musíš se ptát, co chceš.
Dobře?
Lucy?
Ano.
Pardon.
- To je ta nová písnička na konec? - Ano. Líbí se vám?
Líbí.
Vážně? To je úžasné.
Prosím, řekněte týmu, že děláme poslední sekvenci!
- Jupí! - Ano!
Teď když máte volnou chvilku, podívala byste se na moje portfolio?
Jestli máte čas...
Rozhodně. Pošlete mi prosím odkaz.
Děkuju.
Ten odkaz ani neotevřela.
Musíš jí dát aspoň měsíc.
- Měsíc? - Ano, měsíc.
Sakra, co tu všichni dělají?
Viděl jsi ten byt v Highland Parku?
Má hezkou vykachlíkovanou koupelnu a je kousek od Donut Friendu,
což je fajn.
Co je?
Sehnali jsme peníze na projekt Sobolí ostrov.
A dál?
Musím do Nového Skotska.
- No… - Na šest měsíců.
Na šest měsíců?
- Možná na rok. - Panebože.
Jo.
- Přišlo to nevhod. - Jo.
Takže už nehledáme byt?
Totiž...
Pořád můžeme.
- Já jen… - Nebudeš...
Jenom v něm nebudeš bydlet.
Jo.
To nevadí. Hej.
- Nezlob se. - Neomlouvej se.
Je to pro tebe příležitost.
Zvládneme to. Nemám vůbec strach.
Tak jo.
- Dáme si zmrzlinu. - Jo.
- Pa, zlato. - Ahoj.
Tak. Brzy se uvidíme, ano?
Tak běž.
Užívej si, až budu pryč.
Tak pojď.
- Ahoj. - Čau!
Tak jsi tady!
Trvalo mi to jenom čtyři roky.
Jsem pozvaná k Nicole na těhotenskou party. Půjdeš?
Budu muset. Bydlím hned vedle.
- Když půjdeš ty, půjdu taky. - Zase tě uvidím!
Jo.
Ano.
Díky, žes mě pozvala.
To je jasný!
Jo...
Musela jsem pryč. Jsem ti vděčná, že tu můžu být.
Jsem ráda, že jsi tady. Ty můžeš přijet, kdy chceš. Doslova.
Můj gauč je tvůj gauč. Tohle je i tvůj domov, jo?
Děkuju. Dojdu si pro džus. Chceš taky?
Ne, jsem v pohodě.
Hned se vrátím.
Tak jo.
- Do prčic. - Ježíši, promiňte.
To nic.
To nevadí. Neřešte to.
Jsou staré. Vážně, nic se nestalo.
To jste neměla říkat. Chtěl jsem vám za to koupit drink.
Dobře, tak jsou historické a k nezaplacení.
To jsem si myslel. Hluboce se omlouvám a dlužím vám drink.
- To není nutné. - Naopak.
- Dobře. - Omlouvám se.
Děkuju.
Chtěl bych tamhletomu stolu poslat...
Vážně si neumím představit, jak by můj život tady vypadal.
Cože? To je lež.
Není. Jsem naprosto ohromená.
To je fuk. Zaválo tě to jinam.
Bylo ti dáno mít nádhernou rodinu.
Jo.
Říkám, že jsem našla nedaleko odsud hezký byt.
Promiň, já tě...
Haló?
Chybíš mi.
Ty mně taky. Moc mi chybíš.
Mluvila jsem o bytě. Psala jsem ti mail...
Vůbec tě neslyším. Promiň.
- Je tam pro mě hezký ateliér. -Já umrznu.
Slyšíš mě?
Ahoj.
Blue Bottle?
Cože?
Chceš kafe?
Jo. Děkuju.
Dobré ráno!
Mami!
Jak se máš, kočičko?
Dobře.
To je dobře. Stýská se mi.
Dáš mi na chvilku tátu?
Táta tady není.
Ne? Kde je?
Táta říkal, že mě hlídá Jessie.
Kdo je Jessie?
Jedna holka.
Byla s tebou celou noc?
Jo, spala na gauči.
Stýská se mi po tobě. Kdy přijedeš domů?
Přijedu. Brzy se uvidíme, ano?
Zbožňuju tě. Brzy se uvidíme.
- Papa, mami. - Papa, Ro.
Sakra.
Tady Gabe. Nechte mi vzkaz.
Gabe, zavolej mi. Hned.
Ahoj. Dobré ráno.
Ahoj.
Zajdeme si někam na brunch, než půjdeme na pláž?
Já musím jet. Domů. Asi musím jet domů.
Jako…
- Do Texasu? - Jo.
- Sotva jsi přijela. - Já vím.
Volala mi Rosie. Neví, kde je Gabe.
Já taky ne. Nezvedá mi telefon.
Celou noc byla doma s chůvou.
Takže... S chůvou?
Ano, ale já ji neznám. Nevím, kdo to je.
A to musíš odjet? Vzala jsem si volno...
Ano, já vím.
Chtěly jsme jít na brunch a…
Rosie má prostě přednost
před brunchem a před pláží, chápeš?
Jo. To je jasné.
- Ahoj. - Chceš kafe?
Jo, díky.
Zajdeme si na pláž?
Jo.
Dáme si někde brunch?
- Natalie? - Ano?
Do mé kanceláře.
Jo.
Ano?
Posaďte se.
Budu naprosto upřímná.
Dobře.
Nějaká dovednost tu určitě je. Pěkná perspektiva, krásné stínování…
Děkuju.
Ale působí to trochu nepůvodně.
Vlastně hodně odvozeně.
Jak to myslíte?
Jako byste použila algoritmus.
Jste chytrá.
Odvedla jste svou práci. To je úžasné.
Ale kreslíte jen to, o čem si myslíte, že byste kreslit měla.
Opíráte se o to, co už existuje.
Vidím Barberu.
Vidím Chucka Jonese.
Vidím Tissu Davidovou.
Vidím i sebe, ale vás v tom vůbec nevidím.
Dobře.
Možná…
byste mi mohla pomoct najít můj hlas.
„Pomoct najít váš hlas.“
Víte, spoustu let jsem asistovala v Pixaru.
Hodně jsem se tam naučila.
Ale dali mi tam i pořádnou lekci.
Tolik jsem pomáhala ostatním, aby našli svůj hlas,
že jsem neměla čas najít ten svůj.
A tak jsem jednoho dne odešla.
Vzala jsem otravnou práci, která se nemusela brát domů,
a každý den jsem hledala svůj hlas.
Neměla jsem mentora. Neměla jsem žádnou pomoc.
Rozumíte mi?
Říkáte mi, že mám odejít?
Říkám, že každý má v životě chvíli,
kdy se musí rozhodnout, co je nejdůležitější.
Tohle.
Tohle je pro mě nejdůležitější.
Pak je vaše chvíle teď.
Vyhodila tě?
Ne, ale v podstatě mi řekla, že kreslím neoriginálně, bez fantazie,
že kopíruju ostatní výtvarníky a že bych toho v podstatě měla nechat.
Posloucháš mě vůbec?
Ano. To je mi líto, Nat.
Je to fakt nespravedlivé.
Dobře, až budu mít chvilku, zavolám Jenny.
- Držela na mě... - Ne! Nevolej Jenny.
Nechci, abys mi pomáhal.
Já jen dávám průchod citům.
Chci si popovídat se svým klukem, aby mě utěšil.
Chci se s tebou spojit,
protože mám pocit, že se to teď moc neděje.
Promiň. Jo.
Vytvořila jsem ti prostor. Poslala jsem ti seznam bytů.
Ani ses na ně nepodíval. Neodpovídáš mi.
Chci s tebou sdílet domov a život.
Kéž bys mě chtěl zahrnout do svého plánu.
Nat, jsem s tebou po telefonu. Mluvím s tebou...
Tady je šílený den.
Mrzne mi zadek.
Jsem na druhé straně kontinentu, ale jsem tady. Mluvím s tebou.
Nevím, co víc ode mě chceš.
Dělám maximum. I když je to na nic.
Možná jsi přesně tam, kde máš být.
Ale zrovna teď to není se mnou.
Nefunguje to. Prostě ne.
Jestli máš pocit, že to nefunguje, tak asi ne. To mě mrzí.
Dobře. Ahoj.
Ahoj.
Ahoj, Ro! Miláčku!
- Holčičko moje. - Mami!
Ahoj! Stýskalo se mi!
- Ty si kreslíš? - Ano.
Panebože. To je nádhera.
Běž si sbalit, jedeme domů. Posbírej si to a jedeme.
Nezapomeň hračky... Tak jo. Co se děje?
Nechal jsi naši dceru samotnou s někým, koho neznám.
S Mirandinou sestrou.
S cizí chůvou, kterou vůbec neznám.
- S Mirandinou sestrou. - Super. Chtěla jsem jen víkend.
Jediný víkend, abych mohla navštívit kamarádku.
Kdo ti řekl, abys přijela dřív a začala křičet? Máš volat.
Volala mi Ro. Musela jsem přijet a postarat se o ni.
Promiň, změnil se mi plán. Neměla tu zůstat přes noc.
- Nevěřilas, že to dám? - Ne.
- Takže jsi jediná zodpovědná. - Jo.
Požádal jsem Mirandu o ruku.
To se stalo. Vymklo se mi to z ruky.
Byl to nečekaný plán. Prostě návrh.
Já se...
Dobře.
Nic víc k tomu... Jenom „dobře“?
Super.
Rosie, pojď sem.
Ach, Nattie.
Pojďte se dovnitř usušit.
Ahoj, mami.
Tak jo.
Konečně ses nám vrátila!
Jsi to vážně ty? Jé, já jsem šťastný.
- Mám tě rád. - Jsem tu na dva dny, tati.
To s Jakem mě mrzí.
- Tak jo. - Díky.
Upekla jsem sušenky a brownies. Co si dáš?
Hlasuju pro brownies.
SXSW FESTIVAL PŘIHLÁSIT FILM
NICOLE: TĚHOTENSKÁ PARTY
Myslíš, že je to tady?
Ne. Tady to vypadá jako v mém nejhorším snu.
Tak pojď.
Bude to nejroztomilejší večírek na světě.
A prozradí nám pohlaví?
Bude to kluk. Už to víme.
No jo. Modrá, kam se podíváš.
Máte gigantický dům.
Děkuju.
Šli jsme do většího, když jsme to zjistili.
Hodláš si koupit dům?
Žiju v LA, nemělo by to cenu. Navíc mě vyhodili z práce.
- No, to se stává. - To se stává.
Co ten tvůj pohledný přítel? Viděla jsem fotky na internetu.
Právě jsme se rozešli.
No, to se taky stává.
Jo.
Kreslíš ještě?
Pořád mám jeden obrázek od tebe doma na ledničce.
Ne. Vlastně už ani nekreslím.
Aha.
Angie! Díky, že jsi přišla. Omluv mě.
- Ahoj.
- Cože? - Já vím.
- Musím pryč. Už tu nevydržím. - Cože? Teď jsme přišly!
Vydrž. Počkej!
Ne. Začíná to být ubohé, jak musím všem vysvětlovat,
že můj život dopadl jinak, než měl.
- Jdeme? - Pochlub se svými úspěchy.
Jakými úspěchy? Ježíšikriste.
Děláš si srandu?
Vždycky jsme chtěly žít v LA a teď tam žijeme.
Ale já s tebou budu žít do čtyřiceti! Jsem švorc, nemám práci,
nemám kluka, umřu sama. Caro, já musím domů! Prosím.
Já jdu.
Dobrou noc, sovičko.
Bylo od tebe chytré, že jsi na té party nezůstala.
Byl to fakt zlý sen.
Já jsem nemohla.
Všechno ve mně...
Prostě jsem nemohla.
To nevadí.
Mrzí mě to.
To, jak jsem odjela z LA.
Takhle na dálku jsem to s Gabem nedokázala zvládnout.
Nezvládla jsem to. Promiň.
Poslouchej mě.
Mně to fakt nevadí.
Opravdu.
Chci, aby byl šťastný.
Ať si dělá svoje a já se budu starat o svý.
Je to pro mě příležitost, abych se zaměřila na sebe,
na svou dceru, na svou práci.
Máš štěstí, že máš něco, co miluješ.
KRESLIT!
SOVA
TETOVÁNÍ
Ty špionko malá.
Ukážeš mi další?
Ještě jsem další nenakreslila.
A na co čekáš?
To je boží. Asi tvoje nejlepší věc.
Jestli z toho něco bude, možná to přihlásím na nějaký festival.
No teda.
BLOG NATALIE BENNETTOVÉ
STRÁNKA ÚSPĚŠNĚ ZVEŘEJNĚNA
PŘIHLÁŠKA PŘIJATA!
Páni! Tobě to sluší!
Táta tě taky přišel pozdravit.
- Ahoj. - Plácneme si?
Tak jo.
Určitě si to užiješ.
- Chci na skluzavku. - Tamhle je!
Utíkej si hrát!
Máme tě rádi!
Mám pro vás předčasný svatební dar.
Ale ne.
Nedržela jsem se seznamu. Pardon.
Páni!
Tlumítka na bubny.
Pro tebe sluchátka na potlačení hluku.
- Jsi moc hodná. Děkuju. - Díky.
Tohle musím vzít. Uvidíme se později.
- Ahoj.
- Ahoj, Nat! Tomu neuvěříš.
Čemu?
Tvůj komiks Sova je v žebříčku nejlepších komiksů na PopSugar.
Panebože.
#3 SOVA OD NATALIE BENNETTOVÉ
Panebože!
- Panebože. - Co?
- Panebože!
Blahopřejeme, váš animovaný film Indigo
byl vybrán do soutěže Nové hlasy
filmového festivalu SXSW!
Cože?
Prsa!
- Jaký byl víkend? - Večer jsme jedli zmrzku.
To mělo být naše tajemství.
Děda s babičkou jsou venku. Něco ti přečtou.
Běž je pozdravit.
Mám tě rád!
Chci ti něco ukázat.
- Fajn. Opravdu? - Hm.
Dobře. Tak jdeme tudy?
Voilà!
Ježíši, Nat, to je...
To je nádhera.
Děkuju. A pak mám ještě něco.
Co?
Pozvali mě do debaty na festivalu SXSW.
- Cože? - Jo.
Nic světoborného. Jde o animaci...
Blázníš? To je šílený!
Páni… Nat. Panebože.
- Jo. - To je…
Jo.
Přišlo to hodně rychle potom, co šlo všechno hodně pomalu.
Jo.
Já tam budu a Rosie taky.
Náš manažer se nám snaží domluvit na festivalu koncert.
Zkusíme to dát na stejný víkend.
Tvoje kapela bude hrát na SXSW?
Snažíme se o to.
Ráda bych tě zase viděla hrát.
To bych ráda.
Ahoj, Jakeu.
Doufala jsem, že tě zastihnu, ale nevadí.
Chtěla jsem ti jenom říct,
že se jeden můj kraťas dostal na SXSW.
A…
Jsem fakt nadšená a pyšná.
Myslím, že jsi jediný člověk, který chápe, co to pro mě znamená.
Tak jsem ti to chtěla říct.
- Ahoj.
Panebože. Otoč se.
Mám se ostříhat dohola?
- Líbí se ti to? - Strašně!
- Opravdu? - Jo!
Tady!
Další.
Natalie Bennettová.
Prosím.
Děkuju.
Není zač.
- Ano? - Natalie Bennettová.
Prosím. To je vaše.
- Děkuju. - Není zač.
Říkala jste, že Noční směna
byla inspirována spánkovým režimem vaší dcery.
Ano. Prvních pár měsíců to byl v podstatě noční tvor.
Byli jsme z toho šílení
a začali jsme jí říkat Sovička.
Obvykle i s nějakým nepěkným přívlastkem.
„Sakramentská Sova!“ Zacpi si uši, miláčku.
- Je roztomilá. - Děkuju.
Každopádně jsme s jejím tátou žertovali, že musí prožívat úzkost,
když si vybaví, co ji čeká druhý den.
A stal se z toho rituál.
Byla to naše vyděšená, vystresovaná sovička v overalu,
ale jen mezi námi.
Nám se to líbilo,
ale ostatním to nemuselo připadat zábavné.
Sama vím, jaké to je, nespat celou noc
a trápit se tím, co všechno musím druhý den udělat.
Klidně zavolejte, já jsem vždycky vzhůru.
- Možná to udělám. - Super.
Jsem moc ráda, že jste dnes přišla.
- Hele, není to Gabeova stará kapela? - Jo.
Panebože. Pojďme dovnitř.
Panebože. Já zírám! Jak se máš?
Ráda tě vidím.
- Ahoj.
Bennettová?
Páni! Kolik je to let? Pět?
Jo.
Ahoj.
Ty bláho.
- To je šílený. - Já vím.
Sleduju všechna vaše turné a tak.
Teď jsi slavný.
Ne.
A jak se máš? Jak ti jde kreslení a tak?
Náhodou tu mám premiéru jednoho kraťasu.
- Nekecej. - Jo.
- Jako vážně? Páni. - Ano.
Viděla jsem, že ses zasnoubil.
Gratuluju.
Oženil.
- Ne. - Jo.
Jsi ženatý!
Jo.
Páni.
- Čekáme miminko. - Ne!
- Jo. - Vážně?
Je to... Ano, je to šílený.
Musím ti něco říct.
Pamatuješ na náš absolventský večírek?
Tu noc jsem si udělala těhotenský test.
Takže by to bylo...
Ano, bylo by moje.
. Nebyla jsem těhotná. Promiň! - Dobře.
Ne, nebyla.
Budeš super táta.
Jsou skvělí.
Kdo je ten chlapík?
Už jde! Podívejte na něj!
Proč jsi mi to tajil?
Netajil. Řekl jsem hned první den, že bubnuju.
- Já ti nevěřila. - Řeklas, že dělám v čistírně.
Neskutečné. Jen tak dál.
- Řekni „dobrá práce“! - Pivo?
- Jo. Tak jo.
- Panebože! - Dáš si malé pivo? Tak dobře.
Byl jsi skvělý.
- Vyšel jsem ze cviku. - Ne.
Kde je Miranda? Myslela jsem, že tu bude.
Skončili jsme to.
- Cože? - Ano. Je to…
To je mi líto. Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Pár týdnů to bylo drsný, ale...
Nebylas to ty.
Nemáte někdo volný lístek?
Nezbyly vám lístky?
Nemá tu někdo lístek navíc?
- Lístek navíc? - Ne.
Má někdo lístek, který by mi mohl dát?
Jakeu?
Ahoj.
Páni, vypadáš...
Ahoj.
Co tady děláš?
Chtěl jsem tě překvapit.
Takhle jsem to neplánoval, ale v Torontu se mi zpozdil let.
Nečekal jsem, že bude vyprodáno!
Je vyprodáno. To je bomba! Jsi dobrá!
Přijel jsi kvůli...
Pustili tě z práce?
Ne. Ano, technicky vzato, ale nebyli nadšení.
Měl jsem hodně naštvaných rozhovorů, pár zuřivých telefonátů.
A čeká na mě pár rozezlených hlasovek, až si zase zapnu telefon.
Musím udělat, co musím.
Dostal jsem tvůj vzkaz.
Pravda je taková,
že budu radši tady pro tebe než kdekoli jinde pro sebe.
REŽIE NATALIE BENNETTOVÁ
Natalie!
- Ahoj.
Lucy. Nevěděla jsem, že přijdete.
Viděla jsem na programu vaše jméno.
Chtěla jsem vás pozdravit.
Vážím si toho. Děkuju.
Byla jsem na vás tvrdá.
Stejně jako byli tvrdí na mě, když jsem začínala.
Je to tvrdá branže.
Je.
Mohla jsem udělat víc.
Možná jste udělala přesně to, co jsem potřebovala.
V každém případě jste našla svůj hlas.
Jsem na vás hrdá.
Co kdybyste se stavila u mě ve studiu, až budete zpátky v Los Angeles?
Ráda bych viděla, na čem chcete dělat příště.
Ano, ráda se stavím.
Děkuju, Lucy.
Není zač.
- Tak na shledanou. - Ano.
Pamatuješ, kdy jsme byli na tomhle mostě naposledy?
Tady všechno začalo.
Tady to všechno začalo.
Ten večer jsi mi řekl,
že tu vždycky budeš pro mě.
A to jsi byl. Na každém kroku téhle cesty.
Snažil jsem se.
Jsi můj nejlepší parťák, Gabe.
- Nech toho. - Ne, já nechci...
Ne.
Celou dobu jsem si říkala, že bychom spolu neměli být,
abychom jeden druhého v něčem nebrzdili.
Kdyby to nevyšlo, bylo by to s Rosie příliš komplikované.
Nechci se trápit tím, že to nevyjde,
protože co když to vyjde?
A přitom jsem do tebe byla celou dobu bláznivě zamilovaná.
Konečně.
Konečně?
Konečně.
Páni.
To je nádhera.
Mohl bys tu chvilku počkat?
- Půjdeš dovnitř? - Jo.
- Podržíš mi to? - Jo.
- Hned jsem tu. - Počkám.
Díkybohu ne. To by byl další důvod...
- Tentokrát to děláš se mnou. - Já vím.
- Počkáš minutku? - Jo.
Jsi v pohodě.
Děkuju.
KONEC
Překlad titulků: Natálie Nádassy