Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Anyám említett egyszer egy olasz mondást.
Az első szerelmedet sosem felejted el.
A helyzet iróniája az, hogy soha nem beszélt a szerelmi életéről,
vagy akár Olaszországról
egészen az utolsó pillanatig,
mintha mindez valami…
nagy rejtély lett volna, vagy ilyesmi.
Később aztán kiderült…
hogy tulajdonképp az volt.
Kezdem akkor az elején,
ami kicsit sem volt kezdetszerű.
Anyám előírt néhány jellemzően őrült szabályt.
Egy: nem volt szabad szomorúnak lenni. Kettő: senki sem viselhetett feketét.
Csak töksárgát. A kedvenc színét.
Fura egy nő volt.
És én nagyon szerettem emiatt.
Három: azt akarta, hogy a Fleetwood Mac játsszon.
Vagy legalább a helyi verzió… Fleetwood Zach.
Komolyan, anya?
- Zach elég szexi. - Addie!
Na jó. Bocs. Gyászolok.
És végül négy: követelte, hogy menjek el
az érettségi után tervezett közös utunkra Rómába.
Ő velem egyidős korában járt ott, és ott lelt életcélra, vagy ilyesmi.
Kérdeztem, vihetem-e a világ legjobb barátját,
Addie-t. De nemet mondott.
Egyedül kellett mennem,
és pontosan így is éreztem magam.
Jól vagy?
Már amennyire a szar helyzet engedi.
Jól van. Hé!
Figyelemelterelés! Oké. Melyik képet tegyem fel?
Mutatom. Oké.
A opció: szexi fürdőrucis kép,
vagy B opció: még szexibb fürdőrucis kép?
Mi ez a hely?
A McKearney-kastély Írországban.
Addie, te sosem jártál Írországban.
A Photoshop nem ért egyet. Látod?
- Túl cuki! - Na ne!
Pont ezért hanyagolom a közösségi médiát.
Jól van, te kocka!
Pont ezért hanyagolsz bármilyen közösséget.
Mikor partiztál utoljára?
Vitapartira gondolsz?
Azok nem igazi partik.
De Olaszországban…
Komolyan, ha nem szállsz fel arra az átkozott gépre,
és nem hozol haza egy őrülten dögös, szexi olasz srácot,
többé nem beszélek veled.
Az kár lenne. Eléggé megkedveltelek.
Lina! Egész negyedikben nem kavartál senkivel!
De mi a fenét kellett volna tennem? Pasikat hordanom a kemóra?
Na jó, igaz.
Gáz vagyok.
Nem hiszem el, hogy holnap indulok.
- Én meg azt, hogy egyedül mész. - Hát ja.
A nagyszüleim már meghaltak.
Nem is nagyon van már családom.
Anyukád beszélt arról, hogy talán megkereshetnéd apádat?
Viccelsz?
Azt mondta, ha meglátná apát, gyűjthetnék az óvadékára.
Basszus!
Nagy arc volt anyukád.
Tényleg az összes könyvet viszed?
Tudod, van, aki előre tanul.
Igen, professzor asszony. Hogyne.
Komolyan mondom, nem is akarok menni.
Csak haladni az életemmel.
Lina!
Tudtad, hogy a transzkontinentális járatok 0,4%-ánál vannak karbantartási gondok?
Oké, lenyugodnál egy kicsit?
Basszus, Olaszországba mész! Te lüke!
Csodálatosan fogod érezni magad.
Ismételd utánam!
Csodálatosan fogom érezni magam Olaszországban.
Mondd!
Csodálatosan fogom
érezni magam
Olaszországban.
Ez a beszéd!
Hiányozni fogsz, Adds.
Nem is az, hogy nem akartam elmenni.
Nélküle nem akartam elmenni.
Egész életünkben
mindent együtt csináltunk. És most…
Csak magam voltam.
A gimis éveimben végig áltattam magam,
hogy anyu meggyógyul, és alapvetően bujkáltam.
Fogalmam sem volt, ki vagyok.
És ha nem ez lett volna a „mégakarata”, ahogy ő mondta,
ebbe örömmel bele is törődtem volna.
RÓMA-FIUMICINO NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR
Itt vagyok!
- Kisasszony, taxi? - Nem.
- Biztos? - Kösz, nem.
Lina! Erre!
Lina! Bella! Francesca vagyok.
Rendben, akkor térjünk a tárgyra!
Azt mondtad, tökéletes az olaszod.
Szóval jó lett az egyetemi felvételid?
- Igen? - Aha, az emelt szintű.
Mi itt a sebességkorlátozás?
Engem nem lehet korlátozni. Tehát olasz!
Mondj el mindent, amit anyád mondott rólam,
de azt mondta, ne mondd vissza nekem!
Hogy önök ketten
jókat mókáztak együtt?
A múlt időd túl hivatalos.
Autó! Hivatalosan is autó!
Gyerünk!
Úristen!
Idióta! Anyádnak dudálj!
Megjöttünk.
Isten hozott Rómában!
- Itt laksz? - Jó ég, dehogy!
Az unokatestvérem művészsuliban tanít. Koktélpartit rendeztek a végzősöknek.
- Találkozhatsz pár korodbelivel. - Nem érzem jól magam.
Nincs semmi, amit egy kis smink ne tudna korrigálni.
Remélem.
Rendben.
Menjünk!
És felejtsd el a szemüveget!
Egyébként meg
úgy hallottam, taroltál a firenzei állásinterjún.
Az utolsó tesztfeladat még hátravan.
De úgy hallottam, csak Michelin-csillagos séfek
meg gazdagok gyerekeit veszik fel.
Ahogy itt is.
- Szóval nagyképű seggfejek? - Igen.
Ne becsüld alá magad, Lorenzo!
Évek óta te vagy a legjobb tanítványom.
Ne feledd,
e mögött a szomorú, szerény tekintet mögött
tomboló, őrült kreativitás rejtőzik.
Ne félj szabadon engedni!
Most már hagyjuk békén! Most érettségizett.
Menj, Lorenzo, rúgj be!
Kösz.
Szia!
Lina! Hadd mutassalak be
az én drága, de idegesítő ír unokatestvéremnek, Howardnak!
Helló!
Jesszumpepi!
Bocs, Lina.
Kísértetiesen hasonlítasz édesanyádra.
Howard Riley.
Üdv! Szóval…
Ismerted őt?
Én…
egyetemista voltam itt azon a nyáron, amikor anyukád Frannél lakott.
Teljesen lesújtott a hír.
Bocsánat, biztosan a könyöködön jön ki, hogy ezt mondják.
Semmi baj.
Szeretnéd látni édesanyád egyik kedvenc helyét? Fran?
Menjetek csak ti ketten! Együtt.
Legalább megismerkedtek.
Jól van.
Menjünk!
Mercati di Traiano.
Traianus vásárcsarnoka.
Kr. u. 100 és 110 között épült Damaszkuszi Apollodórosz tervei alapján.
A világ első bevásárlóközpontjának tartják.
Ott fent volt a császár ufficiója.
Nos…
nem egy Brooklyn.
Édesanyád imádta a romokat.
Nem nagyon beszélt Olaszországról.
- Amíg meg nem betegedett. - Nos…
Minél több ránc fintorog rád a tükörből,
gondolom, annál többet gondolsz a múltra.
Azt mondta, hogy ez az út megváltoztatta az életét.
Tudod esetleg, pontosan hogy?
Nos, Olaszország átformálja a személyiségedet.
Azt hittem, tanulni jöttem ide. Eltelt 20 év, és még itt vagyok.
Howard, ne sunnyogj! Ne bujkálj előlem!
Fel tudsz jönni egy kicsit? Szükségem van rád.
Mindjárt felmegyek.
Igen. Ő az igazgató.
Jobb, ha megyek popsit nyalni.
Élvezd…
a sétát, amit édesanyát úgy szeretett!
Gyönyörű ez a hely, anya.
Ugye?
Amerikai vagy?
Ennyire nyilvánvaló?
A pulcsid.
Az MIT-re jársz?
Nos, nem. Vagyis…
Majd fogok…
Jövőre. Igen.
Én is Bostonban leszek.
Harvard.
Hűha!
Alessandro Albani.
Örvendek!
Lina Emerson.
Örvendek, Lina!
Szia!
És már… tudod, milyen szakra mész?
Nem tudom.
Mióta vagy Rómában?
Úgy öt perce.
- Akkor isten hozott! - Aha.
És hogy megy az olasz?
Hát… Ötöst kaptam az emelt színtűn.
Nem rossz.
Tudod, ahogy a városunkra néztél…
Az elragadó volt.
A látvány lenyűgöző.
Tényleg az.
Ale!
Menjünk!
Mennem kell!
Remélem, hamarosan látlak, ugye?
- Oké. - Szia!
Igen. Aha. Szia!
Igen, és ha akarod, és… én is akarom…
Ha… ha mindketten akarjuk, akkor simán…
Vagy nem. Mindegy is.
Otthon, édes otthon!
Anyád és én órákon át beszélgettünk itt arról,
hogy mit fogunk kezdeni az életünkkel.
A legjobb barátnők voltunk. Aztán huss!
Az unokatestvérem életében minden kicsit drammatico.
Na mindegy.
Ez a ház legszebb szobája.
Tényleg szép.
Howard! Tűnés haza!
Csajos megbeszélnivalóink vannak.
Csináld az uncsi férfidolgaidat!
Jól van. Majd elküldöm a számomat.
- Rendben. - Bármikor kereshetsz.
Kösz, Howard.
Ciao!
Ülj csak le!
Ez…
anyukád régi naplója.
Azelőtt küldte el nekem…
És megkért, hogy adjam oda neked.
Akkor írta, amikor itt volt. Én nem olvastam. De…
egy kicsit irigy voltam miatta.
Én…
Nem kérem.
Megértem, de ő akarta így.
Oké.
Csináltam spagettit. A verandán hagyom.
És Chianti is van, a legjobb gyógyír az időeltolódásra.
Most rohanok,
randim van egy fickóval, aki úgy énekel, mint Pavarotti,
de szerencsére nem úgy néz ki.
Kedves naplóm! Egy kérdéssel kezdem.
Mit csinálsz, ha túlélted a nővérképző felvételijét?
A: pánikrohamot kapsz.
B: közlöd az ősökkel, hogy halasztasz, és ellőtted a ballagási pénzt repjegyre.
C: veszel egy naplót.
Ugyan már, D!
A fentiek mindegyike.
Június 9-e.
A nap lenyugodott, de Róma még mindig úgy csivitel,
mintha élne.
Furcsa szirénák harsognak, és sirályok rikoltoznak mindenütt.
Van ebben a városban valami megmagyarázhatatlan.
Talán…
nem tudom, talán az állandósága.
Egy nagyszerű családnál lakom.
A lányuk, Francesca velem egyidős,
és nincs oda érte, hogy nem amerikai fiú vagyok.
Az anyja spagettit csinált nekem, és ez…
Te jó ég!
…a legjobb kaja, amit életemben ettem.
Ne is mondd!
Azta!
Nos, Olaszország, itt vagyok,
és alig várom, hogy lássam, mit tartogatsz nekem!
Úgy érzem, ide kellett jönnöm.
EZ VAGYOK ÉN
Talán azért, hogy lássam, ki vagyok az otthonomtól…
és önmagamtól távol.
Látom, a válltartásod még mindig nem tökéletes.
Gyenge vagy, mert hiányoznak az alapok. Felhívtad a Banca Milanót?
Ez az utolsó nyaram. Nem akarok Milánóba menni.
Három nyáron át semmit sem csináltál. Nem volt elég?
Azt hiszed, egész életemben csak lazsáltam.
Figyelj, Alessandro!
Büszke vagyok rád, ezt tudod.
És szeretlek.
De minden követ megmozgattam az interjúdért.
Ha kihagyod, csak az időm vesztegettem.
De nem kértem a segítségedet.
Mire mennél anélkül?
Semmire.
Szóval telefonálj!
Még ma.
Halló!
Angolul vagy olaszul?
Hogy mi…
Alessandro?
Ale.
Mindenki Alénak hív.
Tehát angol.
Hogyan tudod a számomat?
Tegnap este.
Megtaláltalak a neten, és megadtad.
Hűha! Nem, az lehetetlen.
Nem vagyok fenn a neten.
Úgy tudom, az amerikai lányok szeretnek játszani.
Várj! Elküldöm a nem létező profilod linkjét, jó?
Nem. Nem játszom, esküszöm. Nem…
Te jó…
Te jó isten! Nem. Ez nem én vagyok!
Nem is tudok síelni.
És tudod… nem is sárkányrepülök,
nem ejtőernyőzöm, és…
Jézusom! Pomponlány tutira nem vagyok!
Jó, később visszahívlak.
Akkor…
Talán van egy ikertesód?
Nincs.
Az egyik barátnőm jól photosoppol.
Volt barátnőm. Most meg kell ölnöm. Szia, Alessandro!
Ne, várj! Apám minden évben operás adománygyűjtést rendez.
Eljönnél?
Mi? Opera?
Én… Nem is tudom.
Ott találkozunk.
Kilenckor a La Nuvolában. Oké? Öltözz ki!
- Ne! Várj! Ale… - Szia!
Tudod, mit? Visszahívlak. Szia! Oké.
Ezt meg hogy a francba gondoltad?
Nem gondolkodtam.
Neked is kevesebbet kellene.
A srác szexi, és látta a profilodat. Ez óriási!
Az nem az én profilom. Szedd le!
De már 500 követőd van.
Fúj! És mi a fenét csinálsz?
- Mióta van strand Brooklynban? - Ja, ez?
Megadom a népnek, amit akar.
Elképesztő vagy.
Lina, a márkanagykövetedként
nekem kell közvetíteni a világ felé, hogy van életed.
Merthogy amúgy nincs!
Ami azt illeti, nem is az esetem.
Nemzetközi ösztöndíjas,
a teniszcsapat kapitánya, kőgazdag…
És italiano!
Ebből melyik nem jön be?
Vedd le a posztot!
Hadd gondoljam át!
Nem!
Mozdulj rá, Leen!
Én most Hawaiin szörfözök.
Ciao!
Ha elmész arra a partira, az első számú lecke,
az este talán egyetlen leckéje…
a járásról szól.
Egy nő eltökéltséggel jár,
méltósággal, és…
csípővel.
Sok csípővel.
Próbáld meg!
Hát… Nem is tudom.
Jaj, ne légy már ilyen szomorkás amerikai lány!
Divattanácsadó vagyok.
Ebből élek.
Bízhatsz bennem, Lina.
Kérlek, mutasd meg!
Muti…
Na jó.
Nem, drágám!
Lassíts! Élvezd!
Egyenes hát!
Fel a fejet!
Nyújtsd meg a lábad!
Íveld a lábfejed!
Lábujj a sarok után!
Jesszusom!
Mehetnék lapos sarkúban?
Lapos sarkú? Talán Crocsot kellene felvenned.
- Imádom a Crocsot! - Fúj!
Mármint…
nem régimódi kicsit, hogy egy nőnek magas sarkút kell viselnie?
De.
Nézd…
nem a külső a lényeg.
Hanem ami a fejedben van.
Kecsesség, ösztön, bátorság.
Én…
belőlem ezek hiányoznak.
Erre valók az olasz keresztanyák.
- Próbáld újra! - Újra?
Fordítsd erre!
Mosolyogj!
Levegőt azért vegyél!
Tudod,
megígértem édesanyádnak, hogy szörnyű hatással leszek rád.
Segítek, hogy egy kicsit megőrülj.
Így is elég őrült minden, köszönöm.
- Francesca! - Igen?
Hát, ha a srácokról van szó,
fogalmam sincs, mit csináljak.
Jaj, drágám!
Elveszítetted a gyönyörű édesanyádat.
De sok minden mást is.
Ez nem…
nem az ő hibája volt. Mármint…
amikor nem kórházban voltunk, csak tanultam.
Persze, drágám. A jegyeidet tudtad befolyásolni.
Figyelj! Ami az ellenkező nemet illeti,
szerintem Fellininek volt igaza.
„Ha van valami, ami megindít,
nem kell magyarázat.
Ha nincs, semmilyen magyarázat nem segít.”
Bízz a megérzésedben!
…aztán dupla szakirány, közgazdaságtan és nemzetközi kapcsolatok.
Először a Harvard, aztán Oxford,
majd gyakornokság a londoni Lloydsnál.
- Apja fia. - Pontosan.
- Igaz, fiam? - Igen.
Gratulálok. Nagyszerű lehetőség.
- Nagyszerű! - Erre inni kell!
Bár szerintem inkább Abu Dhabiban kellene lennie,
ahol a családi vállalkozás nagy része van.
De hát a fiataloknak időre van szüksége.
Akkor már 18 éves lesz…
- Lina, te… - Nevetséges vagyok.
Tudom. Kölcsönkaptam a ruhát, és…
Lenyűgözően festesz, Lina.
Gyere!
Köszönöm.
Hát te nem viccelsz, ha partira gondolsz.
Igen, a szüleim… Úgy értem, Azt mondják, jótékonykodnak…
de csak a celebek hátsóját nyalják, tudod?
- Egy italt? - Nem. Kösz, nem.
Igazából de. Végül is…
igyunk!
Oké.
- Két pohár bort, 2001-es Sangiovesét! - Hogyne.
Egy toszkán borászatból van, amibe befektettünk.
Szuper… Igen, én…
imádom a San Joveene bort.
Olyan földes ízű, és… száraz?
- Operarajongó vagy? - Igen.
- Ma este Puccini lesz. - Remek.
Egészségedre!
Valami rosszat mondtam?
Tudod…
Igazából…
Még sosem ittam San Joveeno bort… Nem tudom, miért mondtam, hogy igen.
Nem bánom.
És igazából semmit nem tudok az operáról,
mert sosem jártam egy operaházban sem.
Nem akarom azt a benyomást kelteni, hogy valami népszerű influenszer vagyok,
vagy őrült társasági életem van, vagy szupergazdag vagyok.
Szóval…
Igen.
Akkor igyunk…
az első alkalmakra!
Igen.
Igyunk!
Ez nem olyan, mint ahogy leírtam.
Nem.
A Ponte Vecchióra
Engedd, hogy elmenjek !
Hogy az Arno folyóban
Biztos halálra leljek
Vágyódom
És gyötrődöm
Istenem !
Bár jönne már
A halál !
- Gyere velem! - Micsoda?
Hidd el, jól szórakozunk majd!
Hol?
Gyere!
Mit csinálunk?
Bajba keveredünk.
És mellesleg… te vagy a fogó!
Mi van?
Mi? Alessandro!
Mit csinálsz?
- Sose kapsz el! - Nem! Nem fogócskázom!
Nem akarom a következő öt évet egy olasz börtönben tölteni!
Alessandro, állj! Nem vicc!
Kár.
Úristen, Ale!
- Mi van? - Jé, szia!
Látod ezt?
Lekapcsol minden világítást.
Megcsináljam?
Ne!
Vicceltem. Ne már!
Gyere!
Alessandro!
Lassíts!
Te jó isten!
Alessandro! Várj!
Kérlek, én ehhez túl béna vagyok!
Ne csináld!
Úristen!
Mi a francot csinálsz?
Szia, mizújs?
Azonnal gyere le onnan!
- Úgy tűnik, elkaptál. - Komolyan?
- Ale… - Te nyertél.
Vagy én nyertem.
Vissza kell mennünk, azonnal.
Miért? Mitől félsz annyira?
Egy csomó dologtól.
Attól, hogy lezuhanok.
A biztonsági őröktől.
A repülőktől, a kígyóktól, a tömegtől…
tőled…
Ti ketten! Nyomás vissza! Azonnal!
Ne aggódj! Kit érdekel? Komolyan.
- Megyek, szerzek egy italt. - Oké.
Köszönöm, csodálatos ez az este!
Mi az?
Az apám.
Egyszerűen bámulatra méltó, ahogy zavarba tudod hozni a családodat.
Gombold be a zakód, bemutatlak Grillo biztos úrnak.
Nem.
Egy barátommal vagyok. Ő Lina.
Üdv!
Mit érdekel egy újabb lány, akinek a nevét holnapra elfelejted?
Siess!
- Lina, sajnálom. Ne is figyelj rá! - Nem. Késő van.
Hazamegyek.
Várj!
- Menj, vár a biztosod. Úgy értem… - Várj, Lina!
Holnap úgysem emlékszel majd erre. Igaz?
Lina!
- Lina, kérlek! - Alessandro!
- Bocsánat! - Jézusom!
Annyira sajnálom! Én…
Majd… segítek.
- Tudod, mit? - Na?
Én mondtam, hogy nem akarok eljönni.
És…
azt is, hogy nem akarok
radioaktív szardíniának öltözni. Tessék.
Azt is mondtam,
hogy nem akarok magas sarkút viselni.
Vagy bort inni.
Ami hát, bocs, Olaszország, de…
Hűha! Az aztán…
Nagyon jól néz ki.
Szóval a bor?
Az kissé túlértékelt, és…
Sajnálom. Ne…
Ne törődj velem! Én…
nem vagyok jól.
Nem te voltál ott
tegnap az érettségi partin Riley professzorral?
De igen.
- Na jó. - Úristen!
Ez nem lehet igaz!
- Hol lehet kimenni? - Igen, és…
Ott van egy kijárat.
De sokkal tartozom Riley professzornak, és…
épp megyek én is.
Hazavigyelek?
És szeretnél esetleg átöltözni?
- Tényleg? - Persze, ha akarod.
Rendben. Aha.
- Jó? - Köszönöm.
Szívesen. És…
Erre.
- Hagyd csak! - Rendben.
Köszönöm szépen…
a váltóruhát. Nagyon kedves tőled.
Most már készen állok a Mesterszakácsra.
Rajtad még jobban is áll.
A sisakod.
Várj! Azt akarod,
hogy felüljek arra az olasz
halálmotorra?
Mármint…
Tudtad, hogy a motorbalesetek adják a sérülési kártérítéses perek zömét?
Ezt csak úgy tudod?
Ismerem a statisztikákat arról, hogy mi romolhat el.
A magas sarkú például Haglund-féle deformitást okozhat,
ami egy életre megnyomorít. És ez tény.
Oké.
Ezek szerint hazasétálni sokkal veszélyesebb.
Nem?
Jogos.
Ott vagyunk már?
Egész Róma ilyen göröngyös?
Kinyithatod a szemed.
Az útra figyelj! Nem a szememet nézd!
Oké.
Bocs, de… hol vagyunk?
Titok.
Nem drogozok, csak hogy ez tiszta legyen.
Ki az?
Lorenzo.
Lorenzo!
- Ciao, Greta! Hogy vagy? - Rosszul.
Nagyon rosszul.
Rosszul.
Jaj, el is felejtettem!
Tudom, hogy interjúd lesz a firenzeiekkel.
Igen.
Nem tudom. Meglátjuk, hogy megy.
Ki az ott veled? Az a lány?
Ő a sous-chefed?
Nem. Nem, ő turista,
de nem tud semmit.
Hol máshol kóstolhatná meg az ország legjobb maritozziját?
Nagy seggnyaló vagy, Lore.
Mindjárt hozzák.
- Nem tudok semmit? - Nem. Én…
Mármint erről a helyről.
Tudod, Rómában sok étteremben nem sütnek sütit.
Értékesítési engedély nélküli helyekről szerzik be őket, például innen.
Ez egy titkos cukrászat.
Klassz! Olyan bennfentes légköre van.
Itt vannak.
Frissen a sütőből.
Kösz.
Ha találkozol a Cuisine Royale puccos seggfejeivel,
üdvözlöm őket!
Igazán jól járnának veled.
Köszi. Szia!
Oké. Mehetünk?
- Aha. - Indulás!
Nem esszük meg őket?
Nem itt. Nem szerencsés.
Az a második nevem.
- Mehetnénk lassabban? - Nem.
Úristen!
Készen állsz? Imádni fogod. Remélem.
Te jó isten!
Greta titka a hideg kéz.
Jeges vödörbe mártja az ujjait
a tésztagyúrás előtt.
Azt meghiszem!
Érződik az ízén.
Hűha!
Imádom Greta hideg kezeit!
Bizony. Nagyon jó, ugye?
Annyira jó!
Kösz a fuvart, Lorenzo.
Átöltözöm, ezt meg lehozom neked.
Ugyan! Bármikor eljöhetek érte. Süss benne lasagnét, vagy ilyesmi!
Rendben.
Alessandro?
Szia!
Hát itt vagy!
Lorenzo?
Belógtál a partimra?
Hidd el, eszembe se jutna.
Ha mondanivalód van, mondd! Tököm tele van veled. Ha bajod van, mondd!
Egész nap melóztam. Kipurcantam. Szóval most megyek.
- Még egyszer kösz, Lorenzo! - Oké. Ciao!
Hát ez fura volt.
Az.
Sajnálom. Lorenzóval van egy kis ügyünk.
Mit keresel itt? Honnan tudtad, hogy itt lakom?
Imádom Addie-t!
Ja, én is.
Figyelj, hadd tegyem jóvá holnap!
Alessandro! Én…
Sajnálom, ha ez…
kellemetlenül érint, de…
Úgy tűnik, van némi hírneved.
Igen, talán van.
A nagy része az, amit a hátam mögött sustorognak.
Köztük a saját apámmal.
Hidd el, senki sem ismer engem!
Nem igazán.
De te okosnak tűnsz, biztos van önálló véleményed.
Ne mondd, hogy ma nem érezted jól magad!
Leszámítva a kínos részt. Mert én nem éreztem ennyire jól magam már…
Idejét se tudom, mióta.
Oké, szóval ez a terv:
Holnap délben nálam. Elküldöm a címet.
- Hozz fürdőruhát! - Alessa…
Ne! Fürdőruhát?
Tudod, mennyi faktos órám volt? Elég, hogy bénán nézzek ki fürdőruhában.
Tudod, mit? Majd én eldöntöm.
Gyönyörű vagy.
Június 19-e.
Van egy titkom.
Beiratkoztam egy fotós tanfolyamra,
ahol megismerkedtem egy fickóval.
És szerintem tetszem neki.
Oké.
- Ez bizarr. - Szóval most pánikolok.
Mármint piszkosul művelt, ördögien okos, és lélegzetelállítóan jó teste van.
Fúj, anyu!
Itt „X”-nek hívom majd,
mert a kotnyeles Francesca talán olvassa ezt.
X megkért, hogy ne verjem nagydobra. Nem akar fura szitut.
És az igazat megvallva Franny nem túl diszkrét.
Howard a város egyik leghíresebb restaurátora.
Jobban ismeri a reneszánsz festőket, mint saját magukat ismerték.
És fest is?
Régen festett, de sajnos letette az ecsetet.
Ciao, Howard!
Jó reggelt!
Üdv, unokatesó!
Jó reggelt! Hogy s mint?
Ciao, unokatesó!
Lina, azért kértem, hogy gyere be,
mert van itt valami…
amit neked szántam.
Az édesanyád…
soha nem ment sehova…
enélkül.
Igazság szerint
ez volt a legjobb barátja, nem én.
Nagyon különleges…
látásmódja volt.
Istenem!
Ezek egy része kint van a házunkban. Sosem mondta, hogy az ő képei.
Nem értem.
Miért hagyta abba a fotózást?
Én sietek az ügyfelemhez.
És ami Mr. Albanit illeti,
érezd jól magad,
de azért ne túl jól!
- Jó? Szia! - Oké.
Szia!
Nem hiszem el, hogy megtartottad.
Hörcsög vagyok.
Maradj, ameddig szeretnél!
Június 23-a.
Ma elmentem egy bolhapiacra, és vettem egy fényképezőgépet.
A mindenit!
Fura de, úgy érzem, ez teljesen megváltoztathatja az életemet.
Belenézek a lencsébe, és a világ…
szertefoszlik.
És ha valakire koncentrálok,
olyan, mintha belélátnék.
És talán magamba is?
Ciao!
Máris jobb a napom.
- Hűha! - Válassz egyet!
Istenem! Miből él a családod?
- A maffiának dolgozik. - Mi?
Vicceltem. Pénzügy.
- Melyiket? - A szüleid nem bánják?
Apám megöl érte, de ez nem újság.
Amelyik tetszik.
Azt!
Azt imádom!
Itt vagyunk.
- Hol? - Majd meglátod.
Gyere, megyünk úszni!
Gyere!
Készen állsz?
Készen? Mire?
Arra?
Nem!
Ezt inkább kihagynám. Nem.
Pedig elképesztő. Milliószor csináltam már.
- Jobb, mint a hullámvasút. - Nem. Nem érted.
Tudod te, hány nem halálos…
- Nem. - …de súlyos baleset…
- Megcsináljuk. Háromra! - Ne!
- Egy, két - Ne!
Három!
- Megcsináltam! - Király, mi?
Jézusom! Ez őrületes volt.
Tudod, milyen magasan voltunk?
- Leugrottam, igen! - Mondtam, hogy csodálatos.
Nem hiszem el, hogy megcsináltam.
Megcsináltam!
Hát nem hihetetlen?
Imádok itt lenni, tudod.
Távol mindentől.
Ez az utolsó nyár, aztán vége.
Vége?
Hogy érted? Mármint…
Hogyhogy nem lelkesít fel a Harvard?
Mert apám egy seggfej.
Az apja pénzügyes volt…
és az ő apja is.
Szóval ez van, akár lelkes vagyok, akár nem.
És ha bármit csinálhatnál?
- Építeni akarok. - Oké.
Nem csak kereskedelmi céllal…
Építészet.
Az érdekel igazán.
És esetleg…
nem beszélhetnél apáddal?
Ez a te életed.
Nem az övé.
Te most jobban érdekelsz.
Alessandro, ez…
Anyukám beteg volt…
elég… sokáig.
Micsoda?
- Sajnálom. - Nem. Semmi baj.
Semmi baj.
A lényeg az…
hogy nem voltam együtt…
túl sok sráccal…
- Vagyis egy sráccal sem. - Lina!
Te más vagy.
És melletted valahogy én is más vagyok.
És ha akarod, lehetnénk együtt, csak te meg én.
Exkluzívan. Semmi játszma, sunnyogás…
És hidd el, én még sosem…
Várj, mi történt pontosan? Egész pontosan.
- Hát simán ment, király voltam. - Oké.
Hová tette a kezét? Északi-sark vagy Déli-sark?
Jézusom, Addie! Nem is tudom. Próbáltam nem infarktust kapni.
Kivel vagy?
Szia, Lina! Arrivederci!
Fleetwood Zach?
Spaulding.
Az igazi nevem Zach Spaulding.
Addie!
Hé, „uno questiono”, Lina!
A csók után belenézett a szemedbe? Édesen, mint a csokis keksz?
Asszem.
- Kiváló jel. - Az biztos. Második kérdés.
Nagy közös tervek?
Mindig az megy, mindennap.
Ez olyan románcos.
Hadd nézzem az oldalát!
Várj!
Miért nincs rólad egy kép sem a közösségi oldalain?
És? Most találkoztunk.
Várj, most posztolt! Egy perce.
Kamuhencegés némi… borral?
Ma este iszogatnak az apjával.
- Ki megy inni az apjával? - Pontosan.
Épp most hashtagelt egy Parmigiana nevű helyet. Csekkolom.
Mi? Milyen hashtag? Miért?
Az a tésztazabáló pöcs!
Suttogj a fülembe Édes kis hazugságokat !
Micsoda?
Átküldöm, csajszi.
Valami sunyi ribanc posztja.
Megkaptad?
Te jó isten!
Ugye csak viccelsz velem?
Ne szórakozz velem! Komolyan!
Elnézést!
Bocsánat! Jaj!
Cuki kisbaba!
Komolyan? „Te más vagy.
Melletted én is más vagyok.”
- Mekkora kamu! - Lina, mit keresel itt?
Én mit keresek itt?
Te mit keresel itt?
Ő tuti nem az apád.
A látszat alapján…
A látszat alapján
egy hazug, „túl szép, hogy igaz legyen”
kamuhuszár vagy! Méghozzá nulla…
Kevesebb mint nulla tisztelettel az X-kromoszóma iránt!
Szóval… Igen!
Ale, komolyan?
Még mindig akkora szarházi vagy!
Július 7-e.
El sem hiszem. Tényleg ezt írom?
De azt hiszem, talán…
megvan életem első szerelme. Méghozzá itt, Olaszországban.
Jó neked, anya!
X és én együtt töltöttük a hétvégét, és a tegnapi vacsora után, ezt kapd ki,
azt mondta… nem hiszem el…
hogy szeret!
Hazudik.
Hazudik!
Egészség!
Helló! Cukrász hölgy! Tudom, hogy bent van!
Ki az? Nem.
Ne! Ne, kérem!
- Hé! - Mi az?
Én nem a tudja, micsoda miatt jöttem.
Kacsint-kacsint!
Ne! Kérem!
Jöjjön vissza!
- Nincs nyilvános kiszolgálás! - Úgy ennék a sütiből!
Csak egy kicsit kérnék. Egy kis ízelítőt. Oké?
Úgy értem, a sütije…
Nem hazudik.
Nem próbál meg letaperolni egy festői vízesés alatt, tudja?
És nem aláz meg
egy emberekkel teli étterem előtt,
miközben egy nevetségesen vonzó,
dögös olasz modell lánnyal, vagy kivel iszogat. Mert…
A süteménye…
jó.
Mert az én sütimnek…
nincsen pénisze.
Szeretem magát, cukrász hölgy!
Július 20-a.
Azt hittem, egy csodálatos, romantikus éjszakát töltöttem X-szel,
de most nem is tudom.
Eltelt két nap, és nem hívott vissza.
Ó, helyben vagyunk!
Mintha ez váratlan lenne. Micsoda sokk!
Pontosan erre számítottam.
Július 23-a.
Azt mondta, szeret,
számát sem tudom, hányszor, de…
még mindig nem hívott vissza.
Össze vagyok zavarodva, dühös vagyok,
és egyszerűen szomorú.
Én is.
Felejtsd el!
Végre!
Tudtam, hogy itt leszel a romok között.
- Fran halálra aggódta magát. - Nos, én… belebonyolódtam valamibe.
Ó, sütis este, ugye?
Akarsz… beszélni róla?
Tudom, hogy hülyeség,
és nem tartozik nekem semmivel.
Én… Én csak…
- Tetszett neked. - Igen.
Tessék!
Egyszerűen jó érzés…
végre normálisnak lenni.
Úristen! Ez a maritozzo elképesztő.
Bocs.
Csupa fül vagyok.
A titok, Howie, a hideg kéz.
- Ne mondd el senkinek! - Ki gondolta volna?
Nézd!
A szerelem talán olyan, mint a séta.
Amikor fiatal vagy, és tudatlan,
négykézláb mászol,
nekimész dolgoknak, sírsz…
tudod, elég gyakran.
Ez tapasztalat.
Szóval voltál valaha…
igazán szerelmes?
Egyszer.
Ő nem érzett ugyanígy?
Ez bonyolult.
Jó, hát… Köszönöm, de nem.
Van elég bonyodalom az életemben.
Megpróbálhatod bedobni a törülközőt.
De azt hiszem, a törülközőnek saját akarata van.
A műalkotások, amiken dolgozom,
mind a szerelemről szólnak.
Vagy a gyűlöletről, ami nem más, mint félresiklott szerelem.
Howard…
Tudod, kivel randizott anya, amikor itt volt?
Hát…
Nem tudom biztosan.
Nos,
jó nagy seggfejnek tűnik.
Jó reggelt!
Hahó, ébresztő!
Ideje lapozni a könyvben.
Howard kollégája meghívott minket ebédre a szüleihez.
- Gyerünk! - Ne!
Figyelj, ígérem:
némi jó házi kaja elfeledteti veled azt az idiótát.
Bízz bennem!
Mi az?
Semmi.
Főzök egy kávét.
Ébredj fel!
Oké.
Ez meg mit…
mit jelent?
Hé, Siri!
Fordítsd le: „Sono incinta!”
Ezt találtam:
TERHES VAGYOK
Micsoda?
Augusztus 11-e. Folyton sírhatnékom van.
X még mindig nem hívott,
és Fran látta, hogy betolok három tál spagettit.
Szóval mindent elmondtam neki.
Hát nem csodálatos, Lina?
Persze.
Csodálatos, mint egy újszülött.
Láttam a naplót. Tudod, mi van benne.
Hé!
Tud róla?
Nem tudom, hogy tudja-e, amit te.
Augusztus 19-e. Nem tudom megmagyarázni, mi történt ma.
Mintha egy idegen jelent volna meg nálunk, és beszélni akart.
- Nem ezt vártam… Howie-tól. - Howie?
- Howie?
Beszélned kell vele.
Nekem? Miért nekem?
Találd ki!
Azt mondta, sajnálja, hogy későn jött.
- És nem aggódik a baba miatt. - Mi?
- Mi?
- Kecske! - Kecske!
Kecske!
Te jó ég!
Ez a tied, papa.
Szia, Franco! Szia, Martina!
Szia, Franny! Howard!
Hogy vagy?
- Howard! - Jó látni téged.
Örülök neked.
Ő itt Lina,
a fogadott keresztlányom.
Szia, Lina!
Keresztlány.
- Találó. - És már jön is!
A feleségem, Chiara.
Szia, Chiara!
Szia, drágám!
Te pedig biztos Lina vagy.
- Örvendek. - Én is.
Lore a konyhában van. Holnap lesz az utolsó meghallgatása.
- Mindannyiunknak. - Köszönöm.
Gyertek csak be!
Hűha!
Micsoda illat!
Szóval igaz. Séf vagy.
- Az olaszod nem is olyan rossz. - Kösz.
Igen, próbálkozom…
Kísérletezek.
- A szakácssulihoz? - Igen.
Holnap lesz az utolsó meghallgatásom Firenzében.
Az alapján, amit látok, biztos tarolni fogsz.
Hé, te!
Leányzó! Gyere segíteni! Dolog van.
- Oké. - És te, Lo! Siess!
- Siess már! - Csinálom!
És… Lina!
Ő itt nonna. Nonna, ő Lina.
- Örvendek. - Ciao!
Ez…
az alapja
a híres „nonna-féle pistacchio gelatónak”.
- Hű! - Bizony.
Legendás.
Szereted a gelatót?
Igen, szeretem a fagyit.
Fagyi?
Egy Michelangelo-kép tehát csak egy rajz?
Egy Caravaggio meg firka?
Nonna, nyugodj meg!
- Bocsánat. - Nem. Semmi baj.
Semmi baj, csak… a gelatóban nincs adalékanyag.
Tehát nagyon gyorsan
és erősen kell köpülni, mert fagyott.
- Megpróbálod? - Igen, persze.
Mintha komolyan gondolnád.
Szenvedéllyel!
A legmenőbb az,
hogy a gelatónknak csak öt összetevője van.
Tejszín, tej,
cukor, pistacchio és az ötödik…
Az ötödik titok.
Igen, tudom.
- Akkor? - Nem is akartam elmondani.
Szóval…
megkóstolhatom?
Hadd találjam ki…
vanília!
- Nem. - Jól van.
Fahéj?
Oké. Én megpróbáltam.
Oké.
Erre!
Aztán… Oké. Most nyúlj mélyebbre!
Emlékezz, Lorenzo!
Ez egy tánc olyan partnerek között,
akik tiszteletben tartják, amit a másik nyújt.
Aha.
Máris jobb.
Istenem!
Zavarok?
Jaj nekem!
Nem. Ciao, Gio! Nem, csak gelatót csináltunk.
Azt látom.
Hadd találjam ki…
Szenvedéllyel?
Mindig szenvedéllyel!
És miért nem én keverem?
Gio, utálsz gelatót keverni. Akárhányszor…
Utálod? Ezt először hallom!
Nem szép dolog ezt mások előtt kimondani, Lorenzo.
Miért állsz ott, mint egy főtt krumpli?
Mi…
Bocsi.
Én akkor megyek is.
Bocs.
Ennyit a keverésről.
Itt is vagyok.
Szóval ez egy árpás-pestós saláta.
A tányérjaitokon
mini lasagnés cupcake-ek vannak.
Ez pedig sült cukkini
szarvasgombás-kapribogyós szósszal.
Desszertként természetesen
nonna híres pistacchio gelatóját tálalom fel.
Egészségünkre!
Mindannyiunkra! És arra, hogy öregszem!
Egészség!
- Ránk! - És rád, nonno!
Mindannyiunkra!
Most már tényleg beszélj vele!
- Te meg ne legyél ennyire nyilvánvaló! - Jaj már!
Miért csináljátok mindig ezt? A hátam mögött titkolóztok.
Szerinted nem vagyok tisztában azzal, mi folyik a hátam mögött?
- Mi folyik a hátad mögött? - Hogy megy a versenyzés, Gio?
Giorgia versenyez a Moto GP-n. Világranglistás.
Múlt hétvégén második lettem.
- Hűha! - Gratula, az szép!
- Gratulálok! - Remek!
Nos, a veszteség veszteség.
És én sosem veszítek.
Lo! Hol a fenyőmag?
Makadámdiót használtam helyette, nonna.
Anya!
Le kell nyűgöznie a bírókat.
Változtatnia kell pár dolgon.
Ez a Royale.
Klasszikus ételeket akarnak.
Professzor úr, nem ön mondta,
hogy Lorenzónak bátrabban kellene kifejeznie magát?
Anya, ne már!
Szilárdan hiszek abban, hogy Lorenzo a lelke mélyén lázadó típus.
Finom ez a pesto!
Úgy érted, olyasvalaki, aki a lelke mélyén hazudik?
Imádom a pestódat, Lorenzo!
Annyira nem, mint én.
Nyit egy éttermet, amit Al Contrariónak fog elnevezni.
Minden fordított sorrendben lesz.
Először desszert, végül előétel.
Meglátjuk, anya.
- Majd meglátjuk. - Lorenzo! Csak kövesd a szíved!
Köszi, anya.
- Erre igyunk! - A szívre!
- A szenvedélyre! - A szívre!
Kár, hogy néhányunknak nincs szíve.
Jézusom, Lina! Megbeszélhetnénk ezt később, ebéd után?
Sajnos nem.
Sajnálom.
Sosem tennék olyasmit, amivel felzaklatom ezt a gyönyörű famigliát…
De nekem már nincs gyönyörű famigliám,
ezért nem tudom felfogni, hogy hogy lehet olyan apám,
akinek egész életemben derogált megjelennie,
még akkor is, amikor a nő, akit állítólag szeretett, meghalt! Én…
Bocsánat. Buon appetito!
Menj!
Menj már, most!
Igen, oké. Megyek már.
Elnézést kérek.
Egyszerűen nem értem.
Hogyhogy nem mondtad el?
Mert…
nem vagyok az apád.
Most komolyan letagadod…
Nem tudom, mi áll abban a naplóban, de biztosíthatlak afelől, hogy ez…
hogy ez fizikailag…
biológiailag…
nem lehetséges.
De bocsánatot kértél tőle, hogy nem léptél…
Nem, azért kértem bocsánatot, mert…
Azért kértem bocsánatot, mert szerettem.
Nagyjából attól a pillanattól, hogy megérkezett, de…
Szánalmas, de nem volt merszem bármit is tenni,
míg végül késő nem lett.
Szóval…
Ha nem te vagy ez az X fickó…
A neve…
Matteo Fossi.
A fotográfus professoréja volt, és…
nehezemre esik ezt kimondani, de…
Lina, nos…
Jobban jártál nélküle.
Sajnálom, hogy nem mondtam el korábban,
de az édesanyád…
Felhívta Frant, és…
valamiért azt akarta, hogy erre magadtól jöjj rá.
Akarod, hogy elijesszem? Ebben is tehetséges vagyok.
Nem, majd megoldom én.
Alessandro…
Menj haza!
Kérlek!
Kérlek, Lina, mondhatnék valamit?
A lány régi barátom.
Korábbi terv volt. Nem tudtam, hogy mondjam le.
Hát egyszerűen…
lemondod.
Tudom. De nincs köztünk semmi.
Elcsesztem, de többé nem fordul elő.
Nem, ez most egyszerűen…
nem a legjobb időpont.
Oké.
És most?
Most már jobb?
Lina, igazad volt abban…
hogy nem bíztál bennem.
Talán mert még nem ismertem olyat, aki érdemes lett volna erre.
Sajnálom.
FOTOGRÁFUS
FIRENZE DE FOSSI MŰVÉSZETI GALÉRIA
RÓMA, TERMINI ÁLLOMÁS
- Szia! - Szia!
Hát te? Firenzébe mész?
Igen.
Nem terveztem, de… olyasmi.
Szuper!
Ma van a meghallgatásod.
- Ugye? - Igen.
Az anyukáim elvittek volna, de…
aztán nonna is jönni akart, meg nonno.
Összezavarodtam volna.
Értem.
Sajnálom…
a tegnap történteket.
Az ebéded elképesztő volt.
Ehető volt.
Nonnának igaza van. Maradok az alapoknál.
Hé! Jól vagy?
És soha nem mondott róla semmit?
Nem.
Most már tudom, miért.
Lényegében komplett módon ejtette.
Kérdezhetek?
Mit vársz tőle, amikor beszélsz vele?
Nem tudom.
Talán változnak az emberek?
Talán fel akarta venni velem a kapcsolatot?
Anyukám idejött,
és úgy érezte, az egész élete megváltozik majd.
Aztán nagyjából…
mindenről le kellett mondania,
mindenről, amit szeretett.
Miattam.
Nem.
Nem hiszem.
Ahogy beszélsz róla, nekem úgy tűnik,
te voltál minden, amit szeretett.
Csak egy előre elkészített ételt hozhatunk magunkkal, szóval…
Edd meg! Gelato.
- Mi? Ne! Nem ehetem meg. - De igen.
- Azt hiszem, van kanalam. - Mi…
- Itt a kanál. - Én…
Nem gond.
Van nálam egy másik.
Lorenzo, ehhez most nincs kedvem.
Igen, ez a lényeg.
Bízz bennem!
A gelato után minden jobb.
Rendben.
Megkóstolom.
Azt a rohadt!
Annyira jó!
Te jó ég!
- Finom? - Te jó isten!
Mi a fene a titkos hozzávaló?
Nonna azt mondja: „Tudod, amikor tudod.”
A következő állomás Firenze, Santa Maria Novella.
Figyelj, amúgy…
a meghallgatás csak délután lesz.
Elkísérhetlek a galériába, vagy…
megmutathatom Firenzét, ha akarod.
Igen. Bármit, hogy halasszam a dolgot.
Rendben. Erre!
- Hihetetlen, ugye? - Az.
Ígérem, imádni fogod a várost.
- Úristen! - Tudom.
Sfogliatella.
- Oké? - Úristen!
Szóval ez itt a kedvenc helyem egész Firenzében.
Tudtad, hogy mindez helyi termelőktől jött?
- Igen? - Ez fontos.
Hát persze.
Én nyilván húzom az időt, de… jól érzem magam.
Igen.
Megkérdezhetem…
Mi a helyzet veled és Giorgiával?
Ezt látnod kell.
A konyha gyémántja.
Szarvasgomba.
Nagyon ritka kincs.
Úgy hat évbe telik,
míg ez a kis fickó ekkorára nő.
Undi!
És a gombaspórák…
heveny légzőszervi megbetegedést okozhatnak.
- Csak hogy tudd. - Nem akarom tudni, oké? Ez művészet.
Elhiszem neked.
Mindegy is…
Giorgiával
öribarik vagyunk, gyerekkorunk óta.
Két éve randizni kezdtünk.
- És ennyi. - Aha.
Mindig egy suliba jártunk,
de bejutott ebbe a bolognai versenyprogramba,
és a távkapcsolat túl nehéz,
úgyhogy a nyár végén…
Sajnálom.
Mi a helyzet veled és Alessandróval?
Én…
Az csak egy…
Nincs köztünk semmi.
Ti ketten nagyon nem kedvelitek egymást, ugye?
Nem.
Hé!
Bocsi. Idegesítő vagyok.
Nem. Én bocs. Csak…
Általánosban barátok voltunk, de…
A középiskola első évében egy srác, Marco Ricci,
aki Ale új legjobb barátja volt,
és egyben igazi seggfej, az ebédlőben volt,
ahol anyám dolgozik és…
az arcába mondta, hogy…
leszbi ribi.
És Ale csak ott állt,
bámult rám, és…
és nem csinált semmit.
- Istenem! - Hát…
nem igazán illek én bele ebbe a tömegbe, tudod?
Lina, nagyon késő van.
Mennem kell, és neked is.
Látod azt az utcát? Egy sarokkal arrébb van a galéria.
Meggondoltam magam. Nem megyek.
- Micsoda? Ne! - Nem megy.
- Hülyeség. Én… - Nem. Figyelj rám!
Elmész.
És csak ez számít, mert…
Mert ha nem vállalja fel a sztorit,
ő veszít azzal, hogy nem ismeri meg
ezt az elképesztő, bolondos, lelkes, életvidám Linát,
aki vagy.
Rendben.
Viszlát a vasútállomáson!
Igen.
Sok szerencsét!
- Neked is! - Szia!
Lorenzo!
Igen?
Howardnak igaza van.
Ne félj önmagad lenni!
Kit érdekel, ha nem illesz bele a tömegbe?
Ne keress kifogásokat!
Légy más! Légy contrario!
A főztöd annyira jó, hogy a vonaton
gyakorlatilag orgazmusom volt a gelatódtól.
Te olyan fura vagy!
Gőzöd sincs, mennyire.
Megígéred?
Megígérem.
Menj!
Menj már!
Jó napot!
Üdv!
A fotós tanfolyamra szeretne regisztrálni?
Nem.
Én…
Azért jöttem, hogy…
Elnézést, kisasszony!
Minden rendben?
Én…
Fossi urat keresem.
Hogyne. És ön…
A lánya vagyok.
A következő jelölt Lorenzo Ferrazza.
Jó napot, séf úr!
Jó napot, Ferrazza úr!
Gratulálok, hogy idáig eljutott.
Nos, milyen ételt hozott otthonról?
Házi gelatót készítettem, de…
Már nincs nálam.
De improvizálni akartam valamit.
És valami váratlan dolgot terveztem,
valami fonákságot, mert ez az én stílusom.
Csak az itt lévő összetevőket használva.
Miért? Mi a baj a konyhánkkal? Kiszámítható?
Szerencsére itt van ön, Ferrazza úr.
Eljött, hogy megmentsen minket a fonákságaival?
- Nem, séf úr, dehogy. Én csak… - Ne, kérem!
Improvizáljon!
Az óra most indul!
Tudom. De azt mondta…
Azt mondtam, nem.
- Fossi úr… - Nem.
Sajnálom.
Azt hittem, Fossi úr itt van, de elment egy megbeszélésre.
Megkérhetem, hogy hívja fel.
Mit csinál? Nem mehet be!
Elnézést, azt nem viheti el!
Pedig de.
Szia!
Mit mondtál neki?
Nem, annyira gáz volt!
Nagyon sajnálom.
Mi…
Mi történt a meghallgatáson? Hogy ment?
Jaj, Lorenzo, ne! Ez…
Hogy mondod, hogy „csesszék meg”? Csesszék meg mind!
Csesszék meg!
Csesszék meg mind!
Sajnálom a meghallgatást.
A főételemet „erősnek, de jelentéktelennek” nevezték.
Igazuk volt.
Bepánikoltam. Nem fogadtam meg a tanácsodat.
Nem…
Tévedtek. Majd meglátják.
Ezt elrontottam. De…
Lina, ezt nem akarom elrontani.
Kettőnket.
Azt hiszem…
mi mindketten…
Ez hiba volt.
- Van barátnőd. - Tudom.
- Nem itt élek. - Tudom.
Ennél bénább nem is lehetne a helyzet, de…
nem pont ilyen a szerelem?
A mai nap sok volt.
- Én csak… - Semmi baj!
Semmi baj.
- Bejöhetek? - Aha.
Hallom, elmentél Firenzébe.
Szar volt. A fickó egy seggfej.
Már jól vagyok.
Mit látott benne anyám?
Mindannyian hibázunk.
Bár…
te most itt vagy.
És ha nem lennél itt,
az lenne az igazán nagy hiba.
Hétfőn hazamegyek.
Még elkezdhetem a szemesztert korábban, és akkor jól fogok állni
az őszi kurzusokkal.
Lina…
Jó volt itt…
meg minden, de…
Én csak folytatni akarom az életemet.
Ezt pedig nagyra értékelem, de inkább tartsd meg!
Ennyi?
Hagyod, hogy csak úgy elmenjen?
Nem kényszeríthetem a maradásra.
Az anyját is elengedted,
és az elmúlt 18 évben azt bántad.
Nem randiztál más nőkkel, abbahagytad a festést, nem is éltél,
mert felelősnek érezted magad.
A következő 18 évet nem tölthetem így!
Hát nem érted?
Hadley nem amiatt a féreg miatt küldte ide Linát,
hanem miattad.
Francesca!
Oké.
Jövök már!
Igen?
Elnézést!
Megtudhatnám, merre találom a dögös olasz fiúkat?
Addie!
Úristen!
Hogyhogy… Miért…
Mit keresel itt? Hogyhogy…
H-val kezdődik, igen.
Azaz Howard.
Howard, jelen!
Felhívott, és azt mondta, arról hadoválsz, hogy elmész.
Frannél volt a vészhelyzeti kontaktok listája.
És én vagyok a 911-es csajod.
Istenem!
Srácok… Miért?
Mert te most nem mész sehová.
Jól van. Ide a pizzát, cannolit, dögös olasz fiúkat! Sürgős!
Vele jóban leszünk!
Szép munka.
Látod, mit művelt anyád? Összehozott minket.
Mint egy családot.
De még hogy!
Nos, ez jól hangzik.
Ahhoz sem volt mersze, hogy találkozzon velem.
A saját apám…
Két dolog biztos.
Egy: ez a cannoli isteni.
Kettő: apád elmehet a sunyiba!
Igen. Lorenzo is ezt mondta.
Imádom Lorenzót!
Nyomulj rá, csajszi!
- Hahó, barátnője van! Ez… - Barátnő ide, barátnő oda. Érted, nem?
Nem, ez szánalmas.
Órákkal azután, hogy rápörögtem Alessandróra,
smároltunk, csókolóztunk…
Imádom Alessandrót!
Ezzel nem segítesz.
- Annyira dögös! - Addie!
Nézd, Lina! Oké.
Csak válassz egyet! Rendben?
Mármint különben
a ma este nagyon kínos lesz.
Addie, a ma este?
Ó, a ballagási buli Alessandróéknál.
Üzent nekem. Tehát ugye neked.
Istenem! Komolyan megöllek.
Nem, nem megyek.
Várj!
Gondolod, hogy azért repülőztettem ide a seggem,
hogy kihagyjak egy bulit egy rakás facér italianóval,
és ne segítsek neked a kulturális azonosulásban?
Lina!
Nem arról van szó, hogy férjhez mész!
Csak válassz egy srácot!
Érted? Ugorj fejest a szituba!
Tudod, hogy sosem ugrok fejest, Addie.
Lina!
Mikor hagytalak én cserben?
Mikor?
- Soha. - Soha!
Szóval ha zuhansz, elkaplak.
Jó, akkor megyünk.
Igen! Szét fogjuk szedni a várost!
Alig várom! Cannoli, tészta, pizza…
- Fiúk. Sok fiú! - Szereted a listákat!
Augusztus 24-e.
Egy ideje már nem írtam, mert végre egyszer szórakozni próbáltam.
Teljesen elmerülök a helyi kultúrában,
és mindent megteszek, hogy élvezzem az utolsó itt töltött napjaimat.
És ez sikerült is.
Különösen egy okból.
Ez pedig Howard.
Olyan idióta voltam!
Aranyos, kedves, vicces,
emellett rendkívül intelligens.
De hihetetlen karrier áll előtte,
mégpedig Rómában,
hiszen itt a helye.
Olaszországban van egy hagyomány.
Ha lakatot teszel a Tiberis egyik hídjára,
és a kulcsot a folyóba dobod,
a szerelmed sosem ér véget.
Bár Howardot most elengedem, a kulcsot megtartom,
és magammal viszem…
örökre.
Ez a házuk?
Igen. Ez komoly.
Hűha! Mármint Lorenzo biztos kedves, meg minden,
de hűha!
Csak úgy mondom.
Hé!
Jól vagy?
Igen, jól vagyok. És…
döntöttem.
- Az ott… - Aha.
Ez az, csajszi! Igen!
Jó, hogy itt vagy.
Én is örülök.
- Alessandro, bemutatom… - Hadd találjam ki! Addie?
Igen. Lina könyörtelen testőre,
aki lezúz, ha csak eszedbe jut, hogy átverd a csajszimat. Megvan?
Na, hol vannak a dögös barátaid?
A táncparketten. De légy kíméletes velük! Oké?
Köszönöm!
Szia!
Szóval Ale, én…
Volt időm gondolkodni, és…
Rájöttem, hogy nagyon kedvellek.
Ez a mondat vége?
Alessandro!
Vadul viselkedsz,
mindig őrülten boldognak tűnsz, és…
szerintem mindketten tudjuk…
hogy ez nem igaz.
Nem ítélkezem, de…
ha nem arra tartasz, ahová szeretnél, hogy juthatnál bárhová velem?
Hát igen, a családom…
Nem könnyű változtatni a szitun.
És őszintén, nem tisztességes, hogy ez feltétel legyen.
És tényleg kettőnkre gondolok.
Tudom, mi kell neked.
Hogy továbblépj, és kukázd a múltat.
Hidd el, egyformák vagyunk!
Nicsak, ki van itt!
Giorgia, Lorenzóval jöttél?
Az nehéz lenne, hiszen már nincs itt.
- Őmiatta. - Mi?
- Mi van? - „Mi van?”
Ez a ribi meglógott Firenzébe, és felszedte Lorét.
Micsoda? Lorenzót?
Nem! Ez nem igaz. Vagyis…
részben igen, de időrendben nem így történt.
Az csak egy stresszcsók volt.
Ugyan már! Miattad ment el.
Istenem, de utálom az amerikaiakat!
Elment? Hová?
- Párizsba. - Párizsba?
Igen. Jelentkezik a La Cuisine akadémiára.
Hadovált valamit arról, hogy többé nem megy biztosra.
Mikor ment el?
Most. Nemrég indult el a vasútállomásra.
Hát nem érted?
Ilyen elcseszetten tökéletes pár vagyunk. Egyformák vagyunk, Lina.
Ez… Ez a reklámszöveged? Én…
Na jó.
Ciao!
Kérnék egy taxit, ha lehet.
- Kérem. - Lina! Mi a franc?
Lorenzo most száll vonatra!
De nem Lorenzóé fél Olaszország!
Addie, ne csináld!
Jól van.
El kell jutnom a vasútállomásra.
- Megoldom. - Micsoda?
Addie, nem.
Nem.
Ez borzalmas ötlet.
Róma olyan, mint a NASCAR, csak több kiabálással.
Lina! A szerelemmel együtt jár a nyílt törések kockázata.
Pattanj fel! Márpedig robogózunk.
Rendben.
De én vezetek.
Királynői energia! Imádom.
Jézusom!
Addie, navigálnod kell.
Aha. Nem tudom…
Ti mit csináltok?
Úristen, meghalunk!
- Egyenesen! - Ez körforgalom. Hogy menjek egyenesen?
Félre az útból!
Megőrültél? Óvatosan!
Ki tanította ezeket vezetni?
Fordulj jobbra! Fordulj!
Hogy kell ezt leállítani?
Hol a kitámasztó?
- Bocs. - Lina!
Köszönöm.
Lorenzo!
- Lina? - Lorenzo!
Mit csinálsz itt?
Szia!
Örülök, hogy itt látlak.
Élőben nagyon helyes.
Igen, tudom.
Ő itt…
Ő Lorenzo.
- Addie, Lorenzo. - Szia!
- Majdnem meghaltunk miattad. - De tényleg.
Miért?
Én megyek is. Legyetek kettesben! Tegyétek a dolgotokat!
Dolgunkat?
- Ciao! - Ciao!
Mi folyik itt? Minden okés veled?
Minden okés-e velem?
Hát nem ismersz még eléggé?
Jól vagyok. Szóval Párizsba mész.
- Aha. - Hűha!
- Megpróbálom a magam útját járni. - Hű!
- Csesszék meg, ugye? - Igen!
Csesszék meg a rohadékok oda és vissza, a kurva anyjukat!
Jaj… istenem!
Hűha! Én…
Nagyon sajnálom.
Nem tudom, ez honnan jött.
Csak úgy dübörög bennem
az adrenalin. Szóval…
Lorenzo!
Az, hogy megcsókoltalak,
vagy megcsókoltál…
Nem tudom, melyik történt először…
A lényeg az,
hogy nem volt hiba.
Tényleg nem.
Szóval te és én…
Azt akarom mondani…
Anyukám, miután meghalt, segített rájönni…
hogy ha valami rossz dologba sodródsz,
vagy akár egy jó dologba, de rosszkor…
azt soha nem tudod…
visszacsinálni.
Úgy értem…
Valamiért azt hittem, választanom kell
közted és Alessandro között, de anya valójában azért küldött ide, hogy…
önmagamra leljek rá.
Szóval…
most azt hiszem…
magamat kell választanom.
Annyira idegesítő,
hogy még ha szar híreket is közölsz,
akkor is elképesztően klassz vagy!
Sok szerencsét!
Neked is!
De nem fog kelleni.
Köszönöm.
Augusztus 27-e.
Ma indulok haza.
Őszintén szólva rettegek.
De készen állok.
És neked, kislányom,
teljes szívemből kívánom,
hogy a lehető legteljesebb életet éld, és bátran,
mint egy igazi olasz nő.
Megpróbálom, anya.
Szóval köszönöm, Olaszország.
Új életet adtál nekem,
és új célt.
Sosem foglak elfelejteni téged,
az első igazi szerelmemet.
Jól vagy?
Azt hiszem, most már tudom,
miért nem randizott anya később senkivel.
Mert már találkozott az igazival.
Piszkosul fogsz hiányozni, Lina!
Jaj, Howie!
Azért akarta, hogy idejöjjek, hogy magamra találjak,
és…
ez még folyamatban van, szóval…
Úgy döntöttem, halasztok egy évet.
Maradok.
Lina!
Ha apának lenni csupán biológiai dolog, akkor…
De ha ez azt jelenti, hogy szüntelenül,
alaptalanul aggódom érted,
csak a legjobbat akarom neked,
és bántani akarom a srácokat, akik randizni akarnak veled,
akkor nagyon örülnék,
ha a fogadott apukádnak tekintenél.
Köszi…
apa!
Sosem gondoltam volna,
hogy anyám „mégakarata” nekem is új életet ad.
Egy évvel később még mindig nem találtam meg önmagamat,
de ezzel rendben vagyok, életemben először.
Mert én is találtam valamit Olaszországban,
egy régi fényképezőgépben,
egy őrült keresztanyában,
egy igazi apában,
és találtam valamit magamnak is.
Igazad volt, anya.
Az első szerelmedet sosem felejted el.
Greta!
Jaj, ne!
A pletykák szerint
valami amerikai lány járt ide, és felfedte a titkot.
Végül be is zártak.
Lorenzo! Hát te…
Nézzenek oda!
Greta nyugdíjba ment.
Valaki más vette át a helyet.
Ne! Imádom ezt a helyet.
Ez olyan szomorú.
Én vettem át.
Te jó ég!
Még dolgozom a részleteken, de mire végzek, meglesznek.
Ez őrület, Lorenzo!
Annyira örülök neked!
Köszönöm.
És te? Hogyhogy…
Itt voltál egész végig?
Igen. Halasztottam.
Órákat veszek.
Hát jó…
örülök, hogy találkoztunk!
Igen. Én is.
Szia!
Lina! Jaj, Lina!
Jól vagy?
Igen.
Bizonyos dolgok nyilvánvalóan nem változnak.
Helyes.
Nekem úgy tetszel, ahogy vagy.
Figyelj…
Ma este nonnánál vacsorázunk.
Gelatót is csinált.
Van kedved jönni?
Az olasz halálmotorommal mennénk.
Sajnálom, Lorenzo.
Nem.
Oké.
Az enyémmel kell mennünk.
Mellesleg rájöttem a titkos összetevőre.
Jobb későn, mint soha.
A feliratot fordította: Büki Gabriella